Регіональні аспекти розвитку продуктивних сил України
Науковий журнал «РЕГІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ УКРАЇНИ» заснований у Західноукраїнському національному університеті у 1997 році. Метою «РЕГІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ УКРАЇНИ» є висвітлення теоретичних, методологічних та методичних розробок в галузі регіональних аспектів розвитку продуктивних сил; дослідження особливостей розвитку регіональної економіки; соціальних, демографічних, екологічних та інших особливостей розвитку продуктивних сил в Україні та світі.
ЦИФРОВА ІНКЛЮЗІЯ ТА ЦИФРОВІЗАЦІЯ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ: ТЕЛЕМЕДИЦИНА
АНОТАЦІЯ Вступ. У представленій роботі розглянуто місце цифрової інклюзії та цифровізації публічного управління в межах розвитку телемедицини як інноваційного напряму в медичній сфері. Цифрова трансформація охорони здоров’я зумовлює необхідність гармонізації управлінських процесів і новітніх технологій задля забезпечення рівного доступу до медичних послуг. Актуальність теми обумовлена зростанням попиту на віддалене медичне обслуговування, розвитком штучного інтелекту, а також потребою у подоланні цифрової нерівності в суспільстві. Особливу увагу приділено аналізу функціональних можливостей телемедичних застосунків та визначенню конкурентних переваг їх використання для забезпечення інклюзивності та ефективного публічного адміністрування. Метою представленої роботи є формування підходу до гармонізації цифрової інклюзії та цифровізації публічного управління в медичній сфері. Методи. У дослідженні використано сукупність методів: системного аналізу, логічного узагальнення, SWOT- та PESTEL-аналізу, методів порівняння, графічного представлення даних і прикладного аналізу функціоналу цифрових інструментів. Такий підхід дав змогу виявити ключові фактори впливу на цифрову інклюзію в телемедицині та сформувати комплексний управлінський інструментарій. Результати. У статті охарактеризовано сучасні цифрові інструменти публічного управління в сфері охорони здоров’я, зокрема телемедичні платформи з елементами штучного інтелекту. Визначено цільові групи користувачів, серед яких — пацієнти, медичні заклади та органи влади. Розкрито переваги впровадження телемедицини у забезпеченні економічної інклюзивності, підвищенні доступності медичних послуг і вдосконаленні адміністративних процедур. Побудовано методологічну модель гармонізації цифрової інклюзії та цифровізації публічного управління. Висновки. Цифрова інклюзія та цифровізація публічного управління в медичній сфері є ключовими чинниками сталого соціально-економічного розвитку. Використання телемедицини як цифрового інструменту дозволяє не лише оптимізувати доступ до медичних послуг, а й забезпечити активне включення громадян у процеси цифрової трансформації. Представлений підхід сприяє формуванню інноваційної політики у сфері охорони здоров’я з урахуванням принципів сталості, доступності та технологічного прогресу. Ключові слова: цифрова економіка, публічне управління, сфера охорони здоров’я, інклюзивність, доступність, інноваційні технології. ABSTRACT Introduction. The presented paper examines the role of digital inclusion and the digitalization of public administration in the context of telemedicine as an innovative area within the healthcare sector. The digital transformation of healthcare necessitates the harmonization of management processes and advanced technologies to ensure equal access to medical services. The relevance of the study is driven by the growing demand for remote healthcare services, the development of artificial intelligence, and the need to bridge the digital divide in society. Particular attention is paid to analyzing the functionality of telemedicine applications and identifying their competitive advantages in ensuring inclusiveness and effective public administration. The purpose of this study is to develop an approach to harmonizing digital inclusion and the digitalization of public administration in the healthcare field. Methods. The research applies a set of methods, including systems analysis, logical generalization, SWOT and PESTEL analysis, comparative analysis, graphical data representation, and applied analysis of digital tools. This methodological framework enabled the identification of key factors influencing digital inclusion in telemedicine and the development of a comprehensive management toolkit. Results. The article describes modern digital tools of public administration in healthcare, particularly telemedicine platforms integrating artificial intelligence. Target user groups are identified, including patients, medical institutions, and public authorities. The advantages of telemedicine in promoting economic inclusion, improving the accessibility of medical services, and enhancing administrative processes are highlighted. A methodological model for harmonizing digital inclusion and digitalization of public administration is developed. Conclusions. Digital inclusion and the digitalization of public administration in healthcare are key factors for sustainable socio-economic development. Telemedicine, as a digital tool, not only optimizes access to healthcare but also ensures the active engagement of citizens in digital transformation processes. The proposed approach contributes to the development of innovative healthcare policies based on the principles of sustainability, accessibility, and technological progress. Key words: digital economy, public administration, healthcare, inclusiveness, accessibility, innovative technologies.
ДЕМОГРАФІЯ, СОЦІАЛЬНА ЕКОНОМІКА І ПОЛІТИКА
ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ СИСТЕМИ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ В УМОВАХ ВІЙНИ
АНОТАЦІЯ Вступ. Забезпечення цивільного захисту населення є важливою складовою діяльності державних органів та територіальних громад, що вимагає належного рівня координації, співпраці і обміну ресурсами. В умовах децентралізації в Україні питання співпраці громад у сфері цивільного захисту набуває особливої актуальності, оскільки багато територіальних громад отримали більші повноваження та обов'язки, але водночас стикаються з різними викликами: недостатнім фінансуванням, обмеженими кадровими та інфраструктурними ресурсами, відмінностями у рівні підготовки персоналу та складнощами у впровадженні сучасних технологій. Аналіз стану співпраці територіальних громад у сфері цивільного захисту дає змогу оцінити, наскільки ефективно громади можуть реагувати на надзвичайні ситуації, запобігати їхньому виникненню та зменшувати потенційні ризики. Мета – розкриття сучасних тенденцій розвитку системи цивільного захисту населення територіальної громади в умовах війни. Методи дослідження. В процесі написання даної статті були використані такі методи: аналізу та синтезу, системний метод, логічний, діалектичний, метод узагальнення. Результати. Аналіз стану організації співпраці територіальних громад у сфері цивільного захисту населення України свідчить про значний потенціал, а також ряд викликів, які потребують вирішення. Протягом останніх років в Україні реалізовано кілька міжнародних проєктів, спрямованих на зміцнення спроможності громад у сфері цивільного захисту. Визначено, що стан організації співпраці територіальних громад у сфері цивільного захисту населення значно покращився завдяки низці проектів, спрямованих на створення та розвиток добровільних пожежних команд і загалом посилення цивільного захисту на місцевому рівні. Наведено основні напрями сучасних ініціатив, зокрема впровадження добровільних пожежних команд; навчання та підтримка місцевих рятувальників; матеріально-технічна підтримка; нормативне й правове вдосконалення; інформаційна і консультаційна підтримка. Виокремлено недоліки організації співпраці територіальних громад України у сфері цивільного захисту населення, зокрема нестача ресурсів та обладнання; обмеженість у кадрових ресурсах і кваліфікованих добровольцях; незадовільний рівень правового регулювання та чітких процедур; низький рівень координації між громадами і ДСНС; недостатня обізнаність і відсутність інформаційної підтримки; інфраструктурні та логістичні обмеження; недостатнє фінансування програм навчання та взаємодії з міжнародними партнерами. Перспективи. Напрацювання механізмів удосконалення співпраці територіальних громад у сфері цивільного захисту населення. Ключові слова: цивільний захист населення; співпраця; децентралізація; надзвичайна ситуація; територіальна громада; війна. ABSTRACT Introduction. Ensuring civil protection of the population is an important component of the activities of state bodies and territorial communities, which requires an appropriate level of coordination, cooperation and exchange of resources. In the context of decentralization in Ukraine, the issue of cooperation between communities in the field of civil protection becomes particularly relevant, since many territorial communities have received greater powers and responsibilities, but at the same time face various challenges: insufficient funding, limited human and infrastructure resources, differences in the level of personnel training and difficulties in implementing modern technologies. Analysis of the state of cooperation between territorial communities in the field of civil protection allows us to assess how effectively communities can respond to emergencies, prevent their occurrence and reduce potential risks. The purpose of the article is to reveal current trends in the development of the civil protection system of the territorial community in wartime. Research methods. In the process of writing this article, the following methods were used: analysis and synthesis, system method, logical, dialectical, generalization method. The results. Analysis of the state of cooperation between territorial communities in the field of civil protection of the population of Ukraine indicates significant potential, as well as a number of challenges that need to be addressed. In recent years, several international projects have been implemented in Ukraine aimed at strengthening the capacity of communities in the field of civil protection. It was determined that the state of cooperation between territorial communities in the field of civil protection of the population has significantly improved thanks to a number of projects aimed at the creation and development of voluntary fire brigades and generally strengthening civil protection at the local level. The main areas of modern initiatives are presented, in particular, the introduction of voluntary fire brigades; training and support for local rescuers; logistical support; regulatory and legal improvement; information and consulting support. The shortcomings of the organization of cooperation between territorial communities in Ukraine in the field of civil protection of the population are highlighted, in particular, the lack of resources and equipment; limited human resources and qualified volunteers; unsatisfactory level of legal regulation and clear procedures; low level of coordination between communities and the State Emergency Service; insufficient awareness and lack of information support; infrastructural and logistical limitations; insufficient funding for training programs and interaction with international partners. Prospects. Development of mechanisms for improving cooperation between territorial communities in the field of civil protection of the population. Key words: civil protection of the population; cooperation; decentralization; emergency; territorial community; war.
ІНКЛЮЗИВНІ ТЕРИТОРІАЛЬНІ ГРОМАДИ: ПОНЯТТЯ, ОЗНАКИ ТА ПІДХОДИ ДО ВИМІРЮВАННЯ РІВНЯ ЇХ ІНКЛЮЗИВНОСТІ
АНОТАЦІЯ Вступ. Сучасні територіальні громади України стикаються з численними викликами, пов’язаними з соціальною та економічною нерівністю, інфраструктурною і транспортною недосконалістю, що вимагає застосування нових підходів до управління їх функціонуванням і розвитком. Інклюзивність територіальних громад стає важливим чинником забезпечення соціальної згуртованості та рівності можливостей для всіх мешканців. Мета статті. Дослідити наукові підходи до тлумачення поняття «інклюзивна територіальна громада», визначити основні ознаки її інклюзивності, а також розробити систему показників для оцінювання рівня інклюзивності територіальних громад. Методи дослідження. У статті застосовано методи системного, порівняльного і статистичного аналізу, а також методи групування для систематизації ознак інклюзивності територіальних громад та індикаторів для визначення рівня їх інклюзивності. Результати. Запропоновано авторське визначення поняття «інклюзивна територіальна громада» та визначено ключові ознаки її інклюзивності, серед яких: фізична, економічна, цифрова, інформаційна інклюзивність, доступність публічних послуг, рівень громадської активності та соціальної згуртованості. Розроблено систему показників, які можуть використовуватися для оцінки рівня інклюзивності громад на основі офіційних статистичних даних. Висновки. Розвиток інклюзивних територіальних громад необхідний для формування інклюзивного суспільства, у якому кожен мешканець має рівні можливості. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на розроблення методичних рекомендацій щодо оцінювання рівня інклюзивності громад, аналіз впливу цифрових технологій на інклюзію, а також вивчення механізмів відновлення територіальних громад після війни. Ключові слова: територіальна громада, інклюзивна територіальна громада, соціальна згуртованість, рівність можливостей, цифрова інклюзивність, публічні послуги, толерантність, соціальна інтеграція. ABSTRACT Introduction. Modern territorial communities in Ukraine face numerous challenges, including social and economic inequality, infrastructural deficiencies, and limited access to transportation. These challenges necessitate the adoption of innovative approaches to the management and development of local communities. The concept of inclusivity has emerged as a critical factor in promoting social cohesion and ensuring equal opportunities for all residents. Goal. This study aims to explore scholarly approaches to defining the concept of an inclusive territorial community, identify the key dimensions of its inclusivity, and develop a system of indicators for measuring the level of inclusivity in territorial communities. Methods. The research methodology includes systematic, comparative, and statistical analysis, as well as classification and grouping methods for structuring the characteristics of inclusive territorial communities and identifying relevant indicators for assessment. Results. The article presents an original definition of the concept of an inclusive territorial community and outlines its core characteristics: physical, economic, digital, and informational inclusivity; accessibility of public services; civic engagement; and social cohesion. A system of indicators is proposed, enabling the measurement of community inclusivity based on official statistical data and other reliable sources. Conclusions. The development of inclusive territorial communities is a prerequisite for building an inclusive society in which all residents have equal opportunities for participation and development. Future research should focus on the elaboration of methodological guidelines for assessing inclusivity, exploring the role of digital technologies in fostering inclusion, and studying mechanisms for the post-war recovery of territorial communities. Keywords: territorial community, inclusive territorial community, social cohesion, equal opportunities, digital inclusivity, public services, tolerance, social integration.
СТАТИСТИКО-АНАЛІТИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СИСТЕМИ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ПІДПРИЄМСТВ ТА ОРГАНІЗАЦІЙ
АНОТАЦІЯ Вступ. Ефективне управління персоналом є ключовим чинником конкурентоспроможності підприємств та організацій, оскільки впливає на їх продуктивність, інноваційний розвиток та адаптивність до ринкових змін. Використання статистико-аналітичного забезпечення у системі управління персоналом дозволяє ухвалювати обґрунтовані управлінські рішення, підвищувати ефективність роботи персоналу та оптимізувати кадрову політику. Однак багато підприємств та організацій стикаються з труднощами у впровадженні таких методів через недостатню автоматизацію процесів збору даних, обмеженість аналітичних інструментів та відсутність єдиної методологічної бази. Мета і методи дослідження. Метою статті є визначення сутності та місця статистики й аналітики у системі менеджменту підприємств та організацій, обґрунтування теоретико-методичних засад використання статистико-аналітичних інструментів і систем для оптимізації кадрових процесів та розробка практичних рекомендацій щодо вдосконалення статистико-аналітичного забезпечення управління персоналом. У дослідженні застосовано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема аналіз і синтез, наукову абстракцію, системний аналіз, порівняльний аналіз, узагальнення, а також методи синтезу, індукції та дедукції для комплексної оцінки статистико-аналітичного забезпечення управління персоналом та формулювання рекомендацій щодо його вдосконалення. Результати. У статті розглянуто концепцію управління персоналом та його роль у загальній системі менеджменту підприємств та організацій. Акцентовано увагу на зростаючій ролі статистико-аналітичного забезпечення управління персоналом, обґрунтовано доцільність і наголошено на важливості використання НR статистики та аналітики для підвищення ефективності діяльності підприємств та організацій. Визначено роль та деталізовано основні напрями застосування статистичних та аналітичних інструментів у кадровому менеджменті. Виявлено та охарактеризовано основні проблеми, що виникають при інтеграції статистики та аналітики у систему управління персоналом. Обґрунтовано напрями вдосконалення процесу управління персоналом на основі сучасних статистичних та аналітичних методів. Висновки. Впровадження статистико-аналітичного забезпечення дозволяє суттєво покращити ефективність управління персоналом завдяки об’єктивному моніторингу кадрових процесів, підвищенню точності прогнозування змін у структурі персоналу та оптимізації процесу ухвалення рішень. Для успішної інтеграції аналітичних методів у кадрову політику підприємств та організацій необхідна автоматизація збору та аналізу статистичних даних, підготовка фахівців із відповідними компетенціями та розробка методологічних основ для ефективного використання HR-аналітики. Ключові слова: управління персоналом, кадровий менеджмент, HR менеджер, статистика, аналітика, статистичний аналіз, статистичні дані, HR-аналітика, кадрова статистика. ABSTRACT Introduction. Effective personnel management is a key factor in the competitiveness of enterprises and organizations, as it affects their productivity, innovative development and adaptability to market changes. The use of statistical and analytical support in the personnel management system allows for making informed management decisions, increasing the efficiency of personnel work and optimizing personnel policy. However, many enterprises and organizations face difficulties in implementing such methods due to insufficient automation of data collection processes, limited analytical tools and the lack of a single methodological base. Research purpose and methods. The purpose of the article is to determine the essence and place of statistics and analytics in the management system of enterprises and organizations, to substantiate the theoretical and methodological principles of using statistical and analytical tools and systems to optimize personnel processes and to develop practical recommendations for improving the statistical and analytical support of personnel management. The study uses general scientific and special methods, in particular analysis and synthesis, scientific abstraction, system analysis, comparative analysis, generalization, as well as methods of synthesis, induction and deduction for a comprehensive assessment of the statistical and analytical support of personnel management and the formulation of recommendations for its improvement. Results. The article considers the concept of personnel management and its role in the general management system of enterprises and organizations. The focus is on the growing role of statistical and analytical support of personnel management, its feasibility is substantiated and the importance of using HR statistics and analytics to increase the efficiency of enterprises and organizations. The role and main directions of application of statistical and analytical tools in personnel management are defined and detailed. The main problems that arise when integrating statistics and analytics into the personnel management system are identified and characterized. The directions for improving the personnel management process based on modern statistical and analytical methods are substantiated. Conclusions. The implementation of statistical and analytical support allows to significantly improve the efficiency of personnel management due to objective monitoring of personnel processes, increasing the accuracy of forecasting changes in the personnel structure and optimizing the decision-making process. For the successful integration of analytical methods into the personnel policy of enterprises and organizations, it is necessary to automate the collection and analysis of statistical data, train specialists with appropriate competencies and develop methodological foundations for the effective use of HR analytics. Keywords: personnel management, HR manager, statistics, analytics, statistical analysis, statistical data, HR analytics, personnel statistics.
DIGITAL HR: РЕВОЛЮЦІЯ В УПРАВЛІННІ ПЕРСОНАЛОМ В ЕПОХУ ЦИФРОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ
АНОТАЦІЯ Вступ. Революція в управлінні людськими ресурсами в цифрову епоху безумовно зумовлена ключовими факторами, які представляють собою суттєву зміну підходу до управління людськими ресурсами в сучасному світі. У ХХІ столітті розвиток цифрових технологій створює нові можливості для автоматизації, оптимізації та трансформації HR-процесів, а в довгостроковій перспективі дозволяють компаніям досягати вищого рівня ефективності та інноваційності. Безперервний технологічний розвиток та діджиталізація бізнесу все більше створюють потребу в більш ефективних, гнучких та інноваційних практиках управління персоналом. Сучасні виклики глобалізації, перехід від індустріальної економіки до мережевої цифрової економіки, нові швидкості, мобільність і прозорість бізнесу вимагають переосмислення бізнес-парадигми. Цифрова революція, що триває, вимагає трансформації традиційних компаній у технологічні. Бізнес-правила змінюються, щоб забезпечити успіх у швидкоплинній цифровій епосі. Однак досі бракує глибоких досліджень щодо інтеграції цифрових технологій в HR-процеси та визначення основних складових цифрового HR. Тому питання, обрані для аналізу, є надзвичайно важливими. Мета. На основі систематизації наукових поглядів виокремити головні виклики впливу цифрових технологій на сучасні практики управління персоналом, висвітленні ключових тенденцій Digital HR, а також визначенні інструментів цифрової HR-революції для оптимізації HR-процесів; окреслити основні компоненти Digital HR; охарактеризувати основні HR-функції в системі цифрових технологій управління персоналом. Методи. Для реалізації визначеної мети застосовано комплекс загальнонаукових методів пізнання, інструментальний, інституційний, графічний тощо. Результати. Встановлено, що цифрові технології в HR допомагають автоматизувати рутинні завдання, зменшити помилки, підвищити ефективність і зручність процесів для співробітників і HR-спеціалістів. Вони можуть зібрати більше даних, зробити процеси прозорими, швидкими та об’єктивними, що є основою для прийняття більш обґрунтованих і стратегічних рішень. У результаті організація підтримує конкурентні переваги, підвищуючи якість управління персоналом та взаємодію з працівниками. Висновки. Отримані результати дозволяють оптимізувати традиційні процеси, а також створюють нові можливості для інтеграції стратегічного управління персоналом із загальною бізнес-стратегією компанії, зокрема, визначення цифрових технологій в контексті культури організації, що може бути напрямком подальших досліджень. Ключові слова: цифровізація, цифрові технології, HR-революція, HR-процеси, компоненти Digital HR, HR-функції. ABSTRACT Introduction. The revolution in human resource management in the digital era is undoubtedly driven by key factors that represent a significant change in the approach to human resource management in the modern world. Continuous technological development and digitalization of business are increasingly creating the need for more efficient, flexible and innovative HR practices. The current challenges of globalization, the transition from an industrial economy to a networked digital economy, new speeds, mobility and transparency of business require a rethinking of the business paradigm. The ongoing digital revolution requires the transformation of traditional companies into technology companies. Business rules are changing to ensure success in the fast-paced digital age. However, there is still a lack of in-depth research on the integration of digital technologies into HR processes and the definition of the main components of digital HR. Therefore, the questions selected for analysis are extremely important. Goal. To achieve this goal, a set of general scientific methods of cognition was applied, which ensured the consistency and logical consistency of the conclusions drawn. Methods. To achieve this goal, a set of general scientific methods of cognition, including instrumental, institutional, graphic, were used. Results. It has been established that digital technologies in HR help automate routine tasks, reduce errors, and increase the efficiency and convenience of processes for employees and HR professionals. They can collect more data, make processes transparent, fast, and objective, which is the basis for making more informed and strategic decisions. As a result, the organization maintains its competitive of HR management and employee engagement. Conclusions. The findings allow us to optimize traditional processes and create new opportunities for integrating strategic HR management with the company's overall business strategy, in particular, defining digital technologies in the context of the organization's culture, which may be an area for further research. Key words: digitalization, digital technologies, HR revolution, HR processes, Digital HR components, HR functions.
БАЛАНС РОБОЧОЇ СИЛИ ЯК ІНСТРУМЕНТ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ
АНОТАЦІЯ Вступ. Загострення проблеми забезпечення національної економіки робочою силою викликане в основному скороченням природного приросту населення у віці 15 – 70 років, масштабною еміграцією осіб працездатного віку після повномасштабного вторгнення росії в Україну, що зумовило брак робочої і особливо кваліфікованих кадрів. Сучасні проблеми відтворення робочої сили мають не тільки загальнонаціональний характер, але й регіональний і локальний. Сьогодні, видається найбільш доцільним дослідження згаданих проблем проводити на рівні територіальних громад. Необхідно визнати, що особливої уваги заслуговують сільські і селищні територіальні громади. Правда і серед цих громад є громади трудонадлишкові і трудодефіцитні, що вимагає окремих досліджень. Проведена в Україні територіальна децентралізація, новий адміністративно-територіальний устрій вимагає нових методологічних підходів щодо вивчення сучасних проблем відтворення робочої сили на регіональному і локальному рівнях. Ці проблеми особливо актуалізуються, оскільки матимуть істотний вплив на забезпечення робочою силою повоєнної відбудови України. Мета дослідження полягає у з’ясуванні сучасних проблем формування пропозиції і попиту на робочу силу на регіональному і локальному рівнях, а також розробці методичних підходів щодо розробки регіонального балансу робочої сили. Результати. Сьогодні формування робочої сили в Україні проходить в умовах воєнного часу, негативних демографічних процесів, інтенсивної зовнішньої міграції населення, особливо жіночої статі, мобілізації до лав ЗСУ осіб активного працездатного віку. Серед емігрантів, що вимушено покинули Україну, а також серед мобілізованих до лав ЗСУ переважну більшість складають кваліфіковані робітники і спеціалісти, що істотно погіршило кваліфікаційну структуру персоналу і особливо підприємств виробничої сфери та критичної інфраструктури. Негативні суспільні процеси, що проходили в Україні в другому десятиріччі ХХІ століття перешкодили налагодженню процесів перепису населення, що в свою чергу погіршило інформаційну базу для розрахунку пропозиції робочої сили та оцінки її використання. Територіальна децентралізація проведена в Україні в 2015 – 16 рр. змінила адміністративно-територіальний устрій визначивши, що первинною ланкою адміністративної структури є територіальна громада. Тому дослідження демографічних проблем і проблем ринку праці, сьогодні доцільно починати з територіальних громад, тим більше що їх статистична інформація про населення,його зайнятість сьогодні є найбільш репрезентативною. Стратегічні плани, які розробляють в кожній територіальній громаді мають ґрунтуватися на достовірних демографічних показниках на певну дату, а прогнозні показники враховували динаміку їх зміни принаймні на найближчий 5 річний термін. В тексті розглядаються методичні підходи щодо розробки регіональних і локальних балансів робочої сили тобто балансів на рівні області і територіальних громад. Такі баланси можуть бути використані як інструменти управління персоналом в умовах дефіциту робочої сили або її надлишку. Перспективи. У контексті повоєнного відновлення України постають численні виклики у сфері трудозабезпечення, що потребують системного наукового осмислення та впровадження ефективних управлінських рішень. З огляду на це, перспективними напрямами подальших досліджень є: скорочення природного і міграційного приросту робочої сили, дефіцит персоналу і кваліфікованих кадрів, що зумовлять проблеми відновлення економіки в повоєнний час актуалізують необхідність наукових досліджень і розробки дієвих методів та інструментів розв’язання проблем трудозабезпечення; серед методів розв’язання зазначених проблем визначальними є економічні, а серед них планування і балансування розвитку; формування звітних і прогнозних балансів робочої сили нами розглядається як інструменти оперативного управління формуванням та використанням персоналу; для стратегічного планування і оперативного управління необхідно, щоб Державна служба статистики України публікувала дані щодо демографічного і соціально-економічного розвитку територіальних громад; на інтернет-сайтах територіальних громад необхідно щорічно публікувати дані щодо їх соціально-економічного і демографічного розвитку. Ключові слова: демографічна ситуація, робоча сила, баланс робочої сили, територіальна громада. ABSTRACT Introduction. The aggravation of the problem of providing the national economy with labor force is mainly caused by the reduction of natural population growth in the age group of 15-70 years, large-scale emigration of able-bodied persons after the full-scale Russian invasion of Ukraine, which led to a shortage of labor, especially skilled personnel. Modern problems of labor force reproduction have not only a national character, but also a regional and local one. Today, it seems most appropriate to conduct research on these problems at the level of territorial communities. It must be recognized that rural and settlement territorial communities deserve special attention. However, even among these communities, there are labor-surplus and labor-deficit ones, which requires separate studies. The territorial decentralization carried out in Ukraine, the new administrative-territorial structure requires new methodological approaches to studying modern problems of labor force reproduction at the regional and local levels. These problems are particularly relevant as they will have a significant impact on providing labor for the post-war reconstruction of Ukraine. The purpose of the study is to clarify the current problems of forming the supply and demand for labor at the regional and local levels, as well as to develop methodological approaches to the development of a regional labor force balance. Results.Today, the formation of the labor force in Ukraine takes place in the conditions of wartime, negative demographic processes, intensive external migration of the population, especially women, mobilization into the ranks of the Armed Forces of Ukraine of persons of active working age. Among the emigrants who were forced to leave Ukraine, as well as among those mobilized into the ranks of the Armed Forces of Ukraine, the vast majority are skilled workers and specialists, which significantly worsened the qualification structure of personnel, especially in the production sector and critical infrastructure enterprises. The negative social processes that took place in Ukraine in the second decade of the 21st century hindered the establishment of population census processes, which in turn worsened the information base for calculating the labor supply and assessing its use. The territorial decentralization carried out in Ukraine in 2015-16 changed the administrative-territorial structure, determining that the primary link of the administrative structure is the territorial community. Therefore, research on demographic problems and labor market problems should begin with territorial communities, especially since their statistical information on the population and its employment is currently the most representative. Strategic plans developed in each territorial community must be based on reliable demographic indicators as of a certain date, and forecast indicators must take into account the dynamics of their change for at least the next 5-year period. The text discusses methodological approaches to the development of regional and local labor force balances, i.e., balances at the level of the region and territorial communities. Such balances can be used as personnel management tools in conditions of labor shortage or surplus. Prospects. In the context of Ukraine’s post-war recovery, numerous challenges emerge in the field of labor provision, requiring systematic scientific reflection and the implementation of effective managerial decisions. In this regard, the following areas are considered promising directions for further research: the reduction of natural and migration growth of the labor force, the shortage of personnel and skilled workers, which will cause problems for the economic recovery in the post-war period, highlight the need for scientific research and the development of effective methods and tools for solving labor supply problems; among the methods of solving these problems, economic ones are decisive, and among them, planning and balancing of development; the formation of reporting and forecast labor force balances is considered by us as tools for operational management of the formation and use of personnel; for strategic planning and operational management, it is necessary that the State Statistics Service of Ukraine publish data on the demographic and socio-economic development of territorial communities; the websites of territorial communities should annually publish data on their socio-economic and demographic development. Keywords: demographic situation, labor force, labor force balance, territorial community.
АУДИТ ПЕРСОНАЛУ ТА HR-АНАЛІТИКА ЯК ІНСТРУМЕНТИ ЕФЕКТИВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ОРГАНІЗАЦІЇ
АНОТАЦІЯ Вступ. У статті розглянуто особливості та взаємозв’язок між аудитом персоналу та HR-аналітикою як ключовими інструментами ефективного управління людськими ресурсами у сучасних організаціях. Обґрунтовано необхідність інтеграції цих інструментів для підвищення ефективності кадрового менеджменту та адаптивності організацій до викликів динамічного бізнес-середовища. Висвітлено актуальність поєднання аудиту персоналу та HR-аналітики з метою формування стійкої, гнучкої та результативної системи управління персоналом, здатної оперативно реагувати на зміни внутрішнього і зовнішнього середовища. Основний зміст. У статті визначено сутність аудиту персоналу, його основні етапи, завдання та методи, спрямовані на оцінку ефективності системи управління персоналом, виявлення проблемних зон та розробку рекомендацій щодо їх усунення. Детально проаналізовано HR-аналітику як інноваційний інструмент, що ґрунтується на аналізі даних про персонал для прийняття обґрунтованих управлінських рішень, прогнозування кадрових процесів і розробки стратегій розвитку людського капіталу. Проведено порівняльний аналіз аудиту персоналу та HR-аналітики, в якому окреслено їхні спільні риси, відмінності та можливості ефективного поєднання. Особливу увагу приділено практичному значенню інтеграції аудиту персоналу та HR-аналітики. Доведено, що використання цих інструментів у комплексі дозволяє організаціям не лише здійснювати об’єктивну оцінку стану системи управління персоналом, але й формувати прогнози, які сприяють прийняттю стратегічно виважених рішень. Інтеграція аудиту та HR-аналітики сприяє виявленню факторів, що впливають на рівень мотивації, плинність кадрів, задоволеність працівників, а також допомагає розробляти ефективні заходи щодо оптимізації кадрової політики та підвищення продуктивності праці. Зазначено, що поєднання цих підходів дозволяє забезпечити високий рівень прозорості процесів управління персоналом, знизити ризики, пов’язані з недоліками в кадровій політиці, та підвищити адаптивність організацій до нових умов діяльності. Наукова новизна дослідження полягає у комплексному підході до аналізу ролі аудиту персоналу та HR-аналітики як взаємодоповнюючих інструментів стратегічного управління людськими ресурсами. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання для розробки ефективної кадрової стратегії, спрямованої на забезпечення конкурентоспроможності організацій та досягнення їхніх довгострокових цілей. Мета. Обґрунтувати переваги інтеграції аудиту персоналу та HR-аналітики для створення адаптивної та ефективної системи управління людським капіталом. Ключові слова: аудит персоналу, HR-аналітика, управління персоналом, людський капітал, кадровий менеджмент. ABSTRACT Introduction. The article examines the features and relationship between personnel audit and HR analytics as key tools for effective human resource management in modern organizations. The need to integrate these tools to increase the effectiveness of personnel management and the adaptability of organizations to the challenges of a dynamic business environment is substantiated. The relevance of combining personnel audit and HR analytics is highlighted in order to form a sustainable, flexible and effective personnel management system capable of responding promptly to changes in the internal and external environment. Main content. The article defines the essence of personnel audit, its main stages, tasks and methods aimed at assessing the effectiveness of the personnel management system, identifying problem areas and developing recommendations for their elimination. HR analytics is analyzed in detail as an innovative tool based on the analysis of personnel data for making informed management decisions, forecasting personnel processes and developing human capital development strategies. A comparative analysis of personnel audit and HR analytics was conducted, outlining their common features, differences, and opportunities for effective combination. Particular attention is paid to the practical significance of integrating personnel audit and HR analytics. It is proven that the use of these tools in combination allows organizations not only to carry out an objective assessment of the state of the personnel management system, but also to form forecasts that contribute to the adoption of strategically balanced decisions. The integration of audit and HR analytics helps to identify factors that affect the level of motivation, staff turnover, employee satisfaction, and also helps to develop effective measures to optimize personnel policy and increase labor productivity. It is noted that the combination of these approaches allows to ensure a high level of transparency of personnel management processes, reduce risks associated with shortcomings in personnel policy, and increase the adaptability of organizations to new operating conditions. The scientific novelty of the study lies in the integrated approach to the analysis of the role of personnel audit and HR analytics as complementary tools of strategic human resources management. The practical significance of the results obtained lies in the possibility of their use for the development of an effective personnel strategy aimed at ensuring the competitiveness of organizations and achieving their long-term goals. Purpose. To substantiate the advantages of integrating personnel audit and HR analytics to create an adaptive and effective human capital management system. Keywords: personnel audit, HR analytics, personnel management, human capital, personnel management.
СТРАТЕГІЧНЕ ПАРТНЕРСТВО У СФЕРІ ОСВІТНІХ ПОСЛУГ: НОВІ ВИМІРИ ВЗАЄМОДІЇ
АНОТАЦІЯ Вступ. Стратегічне партнерство у сфері освітніх послуг набуває особливої актуальності в контексті глобалізації, технологічних та інноваційних змін, зокрема у процесах післявоєнного відновлення і потреби в адаптивних системах освіти. Сучасні виклики, такі як стрімкий розвиток диджиталізації, зміни на ринку праці та глобальні соціально-економічні трансформації, вимагають від закладів освіти нових підходів до вибудови не лише взаємовідносин, взаємодії та співпраці, а й стратегічного партнерства з бізнес-структурами та державними і міжнародними інституціями. Створення стратегічних партнерств між закладами освіти та науки, бізнесом, державними органами і міжнародними організаціями сприятиме забезпеченню інтеграції ресурсів, знань та інновацій, що, своєю чергою, впливатиме на якість освітніх послуг, їх відповідність вимогам сучасного суспільства та національну безпеку. Мета. Дослідження сучасних підходів та оцінювання нових вимірів взаємодії між різними учасниками стратегічного партнерства у сфері освітніх послуг. Методи. Наукові методи дослідження: аналіз літературних джерел та аналітичних звітів із досліджуваної проблематики, успішних практик державно-приватного і стратегічного партнерства «наука – бізнес – освіта» для формування ефективних стратегій учасників таких партнерств і їх адаптації до українських умов; порівняння та узагальнення – для здійснення понятійного аналізу та структуризація форм і рівнів взаємодії між суб’єктами: від пошуку партнерів до стратегічного партнерства; системний підхід, що передбачає розробку критеріїв і методів для оцінювання результативності стратегічних партнерств у сфері освіти й узгодження інтересів та цілей сторін у досягненні взаємовигідних результатів, зокрема отриманні вигод закладів освіти/науки, держави та бізнес-організацій від реалізації стратегічного партнерства. Результати. У статті проаналізовано різні підходи до тлумачення понять «стратегічне партнерство», «партнерство», «взаємовідносини», «співпраця», «кооперація», «взаємодія», які можуть різнитися залежно від суб’єктного складу та сфери застосування. Враховуючи це, розроблено графічну модель розвитку міжорганізаційних зв’язків від етапу вибору потенційного партнера до вибудови з ним партнерських взаємовідносин, а у подальшому − стратегічного партнерства. Доведено, що вибудова взаємовідносин є складним процесом, який не має чітко визначеного часового виміру, і такі взаємовідносини можуть починатися з разової взаємодії і за наявності сприятливого досвіду з обох сторін поступово перетворюватися на партнерські. У цьому контексті стратегічне партнерство виникає у разі збігу стратегічних інтересів у конкретних сферах взаємовідносин партнерів, при цьому динамізм стратегічного партнерства залежить від наявних стратегічних ресурсів суб’єктів. Вибудова стратегічного партнерства у сфері освіти ґрунтується на принципах узгодження стратегічних цілей, бачення та отримання взаємовигоди у довгостроковій перспективі ключових учасників: закладів освіти/науки («Освіта/Наука»), бізнес-структур («Бізнес») і державних інституцій. При цьому вибудова і посилення стратегічного партнерства між зазначеними учасниками передбачає отримання певних стратегічних вигод, і не лише фінансових. Висновки. Поняття «партнерство» має мультидисциплінарний характер, з варіативними тлумаченнями, що залежать від суб’єктного складу та сфери застосування. Стратегічне партнерство означає формування взаємин між організаціями для досягнення спільних стратегічних цілей через інтеграцію ресурсів, знань і технологій, що забезпечує сталий розвиток та отримання взаємних вигод. Взаємодія і взаємовідносини між учасниками стратегічного партнерства є складним і тривалим процесом, у підґрунті якого є довіра, спільні інтереси та координація дій для досягнення спільних цілей, що може передбачати еволюцію від разових контактів до глибоких, тривалих партнерських відносин. Основні принципи, які регулюють стратегічне партнерство у сфері освітніх послуг, охоплюють взаємовигоду, комунікацію, етичність та доброчесність у відносинах між партнерами, включаючи залучення нових моделей співпраці з бізнесом та державними установами, що є важливими для успішного розвитку і сталості партнерств. Отже, реалізація стратегічних партнерств може позитивно впливати на економічний розвиток, підвищуючи якість освітніх послуг та конкурентоспроможність країни, особливо в умовах післявоєнного відновлення, що підкреслює важливість системного та стратегічного підходу до формування партнерських відносин у сфері освіти відповідно до сучасних вимог та викликів. Ключові слова: взаємовідносини, взаємодія, співпраця, кооперація, партнерство, стратегічне партнерство, розвиток, вигоди, сфера освіти. ABSTRACT Introduction. Strategic partnerships in the field of educational services are becoming particularly relevant in the context of globalization, technological and innovative changes, especially in the processes of post-war recovery and the need for adaptive education systems. Modern challenges, such as the rapid development of digitalization, changes in the labor market, and global socio-economic transformations, require educational institutions to adopt new approaches not only to building relationships, interactions, and cooperation but also to establishing strategic partnerships with business structures, as well as state and international institutions. The creation of strategic partnerships between educational and research institutions, business, governmental bodies, and international organizations will facilitate the integration of resources, knowledge, and innovations, which in turn will impact the quality of educational services, their compliance with the demands of modern society, and national security. Goal. Research of Modern Approaches and Evaluation of New Dimensions of Interaction Among Various Participants in Strategic Partnerships in the Field of Educational Services. Methods. Scientific Research Methods: Analyzing literary sources and analytical reports related to the research problem, as well as successful practices of public-private and strategic partnerships in the “science – business – education” nexus, to formulate effective strategies for the participants in such partnerships and adapt them to the Ukrainian context; comparison and generalization for conceptual analysis and structuring of forms and levels of interaction among subjects, from partner search to strategic partnership; a systemic approach that involves developing criteria and methods for evaluating the effectiveness of strategic partnerships in the field of education and aligning the interests and goals of the parties to achieve mutually beneficial outcomes, particularly ensuring advantages for educational/research institutions, the state, and business organizations from the implementation of strategic partnerships. Results. The article analyzes various approaches to interpreting the concepts of “strategic partnership”, “partnership”, “relationships”, “cooperation”, “collaboration”, and “interaction”, which may vary depending on the composition of participants and the field of application. In light of this, a graphical model has been developed to illustrate the evolution of interorganizational relationships from the stage of selecting a potential partner to building partnership relations and subsequently to strategic partnership. It is demonstrated that building relationships is a complex process that does not have a clearly defined time frame, and such relationships may begin with one-time interactions and gradually transform into partnerships, provided there is a favorable experience on both sides. In this context, strategic partnership arises when there is a convergence of strategic interests in specific areas of the partners' relationships, while the dynamism of strategic partnership depends on the available strategic resources of the participants. The establishment of strategic partnerships in the field of education is based on the principles of aligning strategic goals, visions, and achieving mutual benefits in the long term among key participants: educational and research institutions (“Education/Science”), business structures (“Business”), and government institutions (“State”). At the same time, the establishment and strengthening of strategic partnerships among these participants implies the realization of certain strategic benefits, not only financial. Conclusions. The concept of “partnership” has a multidisciplinary nature, with various interpretations that depend on the composition of participants and the field of application. Strategic partnership refers to the establishment of relationships between organizations aimed at achieving common strategic goals through the integration of resources, knowledge, and technologies, which ensures sustainable development and mutual benefits. The interaction and relationships among participants in a strategic partnership constitute a complex and long-term process, underpinned by trust, shared interests, and coordinated actions towards achieving common objectives, which may involve an evolution from one-time contacts to deep, lasting partnerships. The main principles governing strategic partnerships in the field of educational services include mutual benefit, communication, ethics, and integrity in relations between partners, as well as the involvement of new models of collaboration with businesses and government institutions, all of which are essential for the successful development and sustainability of partnerships. Therefore, the implementation of strategic partnerships can have a positive impact on economic development by enhancing the quality of educational services and the competitiveness of the country, especially in the context of post-war recovery, which underscores the importance of a systematic and strategic approach to forming partnership relations in the field of education in accordance with modern demands and challenges. Keywords: relationships, interaction, cooperation, collaboration, partnership, strategic partnership, development, benefits, education sector.
УДОСКОНАЛЕННЯ СТРАТЕГІЇ Й ОПЕРАЦІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ВІТЧИЗНЯНИХ ПІДПРИЄМСТВ НА ЗАСАДАХ БЕНЧМАРКІНГУ: ОБҐРУНТУВАННЯ ІНСТРУМЕНТАРІЮ
АНОТАЦІЯ Вступ. Ця стаття присвячена удосконаленню стратегії й операційної діяльності вітчизняних підприємств на засадах бенчмаркінгу та обґрунтуванню ефективного інструментарію для застосування цього методу. Мета. Дослідження та обґрунтування ефективного інструментарію для застосування бенчмаркінгу в процесі вдосконалення стратегії та операційної діяльності українських підприємств. Для досягнення цієї мети сформульовано такі завдання: оцінити сучасні підходи до використання бенчмаркінгу як інструменту підвищення конкурентоспроможності та адаптивності підприємств; визначити специфіку та обмеження, з якими стикаються українські компанії при впровадженні бенчмаркінгу; розробити рекомендації щодо адаптації бенчмаркінгу до умов українського ринку, враховуючи сучасні економічні та соціальні виклики; запропонувати інструменти, які можуть сприяти вдосконаленню операційної діяльності та оптимізації бізнес-процесів за допомогою бенчмаркінгу. Методи дослідження. Використано методи системного та структурного аналізу, а також метод узагальнення. Результати. Дослідження показало, що впровадження бенчмаркінгу в українських організаціях має низку переваг, серед яких можливість об’єктивно оцінити свої процеси, встановити реалістичні цілі для вдосконалення та залучити працівників до постійного поліпшення. В загальному можна стверджувати, що бенчмаркінг сприяє розвитку культури постійного вдосконалення. Коли підприємства активно порівнюють себе з конкурентами та постійно шукають можливості для поліпшення, це стимулює інновації і підвищує ефективність на всіх рівнях організації. В статті досліджено та виокремлено сучасні підходи до використання бенчмаркінгу як інструменту підвищення конкурентоспроможності та адаптивності підприємств. За результатами дослідження специфіки впровадження бенчмаркінгу в українських компаніях виділені основні обмеження та виклики даного процесу, а також подані рекомендації щодо адаптації бенчмаркінгу в Україні. Бенчмаркінг визначено важливим інноваційним методом, із досить широким та різноманітним інструментарієм для удосконалення стратегії й операційної діяльності вітчизняних підприємств, підвищення ефективності менеджменту в умовах сучасних викликів. Нами подана детальна характеристика та обґрунтування інструментів бенчмаркінгу, які варто використовувати вітчизняним підприємствам при формуванні стратегії діяльності та при провадженні поточної діяльності. А саме: SWOT-аналіз; збалансована система показників (Balanced Scorecard); процесне картування (Process Mapping); програмне забезпечення для аналізу даних (Data Analytics Software); міжнародні стандарти та сертифікації; конкурентний аналіз; внутрішні опитування та зворотній зв'язок; партнерські програми та обмін досвідом. Висновки. Основні положення наукової статті сприятимуть ефективному застосуванню бенчмаркінгу для удосконалення стратегії й операційної діяльності вітчизняних підприємств. Ключові слова: бенчмаркінг, розвиток, стратегія, операційна діяльність, метод, інструментарій. Abstract Introduction. This article is dedicated to the improvement of strategy and operational activities of domestic enterprises based on benchmarking, as well as the justification of effective tools for applying this method. Goal. The aim is to study and justify effective tools for applying benchmarking in the process of improving the strategy and operational activities of Ukrainian enterprises. To achieve this goal, the following tasks have been formulated: to assess modern approaches to using benchmarking as a tool to enhance the competitiveness and adaptability of enterprises; to identify the specifics and limitations that Ukrainian companies face when implementing benchmarking; to develop recommendations for adapting benchmarking to the conditions of the Ukrainian market, considering current economic and social challenges; to propose tools that can contribute to improving operational activities and optimizing business processes through benchmarking. Research methods. The methods of systematic and structural analysis, as well as the method of generalization, were used. The results. The research showed that implementing benchmarking in Ukrainian organizations has several advantages, including the ability to objectively assess their processes, set realistic goals for improvement, and engage employees in continuous improvement. In general, it can be stated that benchmarking contributes to the development of a culture of continuous improvement. When enterprises actively compare themselves to competitors and constantly seek opportunities for improvement, this stimulates innovation and increases efficiency at all levels of the organization. The article examines and highlights modern approaches to using benchmarking as a tool to enhance the competitiveness and adaptability of enterprises. Based on the study of the specifics of implementing benchmarking in Ukrainian companies, the main limitations and challenges of this process are identified, and recommendations for adapting benchmarking in Ukraine are provided. Benchmarking is identified as an important innovative method, with a wide and diverse toolkit for improving strategy and operational activities of domestic enterprises, as well as enhancing management efficiency in the face of modern challenges. A detailed description and justification of benchmarking tools are provided, which should be used by domestic enterprises when forming their activity strategy and carrying out current operations. These tools include: SWOT analysis; Balanced Scorecard; Process Mapping; Data Analytics Software; international standards and certifications; competitive analysis; internal surveys and feedback; partnership programs and experience exchange. Conclusions. The main provisions of this scientific article will contribute to the effective application of benchmarking to improve the strategy and operational activities of domestic enterprises. Keywords: benchmarking, development, strategy, operational activities, method, toolkit.
ОРГАНІЗАЦІЙНА КУЛЬТУРА У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ РОЗВИТКУ ОРГАНІЗАЦІЙ
АНОТАЦІЯ Вступ. З огляду на унікальні характеристики кожної окремої організації, вагомим є вплив на її розвиток організаційної культури, яка відіграє визначальну роль в формуванні й використанні організаційного потенціалу. Відповідно актуалізується необхідність обґрунтування підходів до використання потенціалу організаційної культури в напрямі розкриття нових можливостей організаційного розвитку з врахуванням сучасних викликів. Мета – теоретичне обґрунтування впливу організаційної культури на формування передумов розвитку сучасних організацій та визначення підходів щодо її удосконалення в контексті забезпечення адаптивного реагування на виклики зовнішнього середовища. Методи дослідження. Використано загальні й спеціальні методи наукових досліджень – системного підходу, аналізу і синтезу, абстрактно-логічного узагальнення. Результати. Обґрунтовано роль організаційної культури в забезпеченні організаційного розвитку. Визначено теоретичні підходи до залучення потенціалу організаційної культури в процеси розвитку організації. Наведено характеристики організаційної культури, що мають важливе значення для здійснення її впливу на організаційний розвиток. Наголошено на доцільності розгляду організаційної культури через призму двох аспектів: як об’єкта управління і як інструмента управління. Визначено базові умови трансформації організаційної культури у відповідності до цілей організаційного розвитку. Наведено підходи до формування організаційної культури з врахуванням викликів цифрової трансформації, воєнного часу, знаннєвої економіки. Висновки. Основні аспекти розвитку організацій детермінуються організаційною культурою. В сучасних умовах українські організації постають перед необхідністю забезпечення свого розвитку на основі організаційної культури, сформованої з врахуванням викликів цифрових трансформацій, воєнного часу, розвитку знаннєвої економіки. Вироблення механізмів удосконалення організаційної культури має виступати складовою стратегії розвитку організації, що доцільно розглядати як предмет подальших досліджень. Ключові слова: організаційна культура, складові організаційної культури, розвиток організації, засади організаційного розвитку, зовнішнє середовище організації. ABSTRACT Introduction. Given the unique characteristics of each individual organization, organizational culture has a significant influence on its development, playing a key role in shaping and utilizing organizational potential. This emphasizes the need to substantiate approaches to leveraging the potential of organizational culture to unlock new opportunities for organizational development in the context of modern challenges. Goal. The purpose of the study is to theoretically substantiate the influence of organizational culture on the formation of prerequisites for the development of modern organizations and to identify approaches to its improvement in the context of ensuring adaptive responses to external environmental challenges. Methods. The research employs general and specialized scientific methods, including the systemic approach, analysis and synthesis, and abstract-logical generalization. Results. The study substantiates the role of organizational culture in ensuring organizational development. Theoretical approaches to engaging the potential of organizational culture in organizational development processes are identified. The study outlines characteristics of organizational culture that are important for its influence on organizational growth. It emphasizes the importance of viewing organizational culture from two perspectives: as an object of management and as a management tool. Basic conditions for the transformation of organizational culture in accordance with organizational development goals are defined. Approaches to shaping organizational culture are presented, taking into account the challenges of digital transformation, wartime conditions, and the knowledge economy. Conclusions. The key aspects of organizational development are determined by organizational culture. Under current conditions, Ukrainian organizations face the need to ensure their development based on a culture shaped in response to the challenges of digital transformation, war, and the rise of the knowledge economy. The development of mechanisms for improving organizational culture should become an integral part of the organization's development strategy and a subject of further research. Keywords: organizational culture, components of organizational culture, organizational development, foundations of organizational growth, organizational external environment.
ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО УПРАВЛІННЯ ЗЕМЕЛЬНИМИ РЕСУРСАМИ В УМОВАХ ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЇ
АНОТАЦІЯ Вступ. У контексті реалізації реформи децентралізації в Україні спостерігається трансформація механізмів управління земельними ресурсами, що передбачає делегування розширених повноважень органам місцевого самоврядування. Така інституційна зміна відкриває перед територіальними громадами нові можливості для раціонального та ефективного використання земельного фонду. Водночас цей процес супроводжується низкою системних викликів, серед яких варто виокремити недостатній рівень цифровізації управлінських процесів, дефіцит кваліфікованих кадрів, а також наявність корупційних ризиків. За таких умов особливої актуальності набуває впровадження інноваційних підходів та сучасних технологічних рішень, спрямованих на підвищення прозорості, ефективності та забезпечення сталого розвитку у сфері земельних відносин. Мета. Дослідити сучасні інноваційні підходи в умовах децентралізації до управління земельними ресурсами, оцінити їхню ефективність та визначити ключові фактори, що впливають на розвиток земельного менеджменту в територіальних громадах. Методи дослідження. Застосовано системний аналіз для оцінки сучасного стану управління земельними ресурсами, порівняльний аналіз міжнародного досвіду, а також методи геоінформаційного аналізу для вивчення цифровізації земельного кадастру. Результати. Досліджено сутність інноваційних підходів, зокрема впровадження ГІС-технологій, блокчейн-рішень, Big Data та дронів для моніторингу земельних ресурсів. Виявлено переваги цифрового кадастру та автоматизованих аукціонів як механізмів підвищення прозорості земельних операцій. Визначено основні бар’єри впровадження інновацій, серед яких фінансові обмеження, нестача фахівців та правові прогалини. Висновки. Для покращення управління земельними ресурсами в територіальних громадах, інноваційні технології мають суттєвий потенціал, сприяючи ефективному використанню земель та підвищенню інституційної спроможності місцевої влади. Необхідними є законодавчі зміни, державна підтримка цифровізації земельного кадастру та розвиток освітніх програм для підготовки спеціалістів у сфері smart-менеджменту земельних ресурсів. Ключові слова: децентралізація, земельні ресурси, управління, ГІС-технології, блокчейн, цифровий кадастр, інноваційні підходи, територіальні громади. ABSTRACT Introduction. In the context of implementing the decentralization reform in Ukraine, a transformation of land resource management mechanisms is taking place, which involves delegating expanded powers to local self-government bodies. This institutional shift opens up new opportunities for territorial communities to use land resources more rationally and effectively. At the same time, the process is accompanied by a number of systemic challenges, including insufficient digitalization of administrative processes, a shortage of qualified personnel, and the presence of corruption risks. Under such conditions, the introduction of innovative approaches and modern technological solutions aimed at enhancing transparency, increasing efficiency, and ensuring sustainable development in the field of land relations becomes particularly relevant. Goal. To explore modern innovative approaches to land resource management under decentralization, assess their effectiveness, and identify key factors influencing the development of land management in territorial communities. Research methods. A systematic analysis was applied to assess the current state of land resource management, a comparative analysis of international experience, as well as geoinformation analysis methods to study the digitalization of the land cadastre. The results. The essence of innovative approaches has been studied, particularly the implementation of GIS technologies, blockchain solutions, Big Data, and drones for land resource monitoring. The advantages of digital cadastre and automated auctions have been identified as mechanisms for increasing the transparency of land transactions. The main barriers to innovation implementation have been determined, including financial constraints, a lack of specialists, and legal gaps. Conclusions. To improve land resource management in territorial communities, innovative technologies possess significant potential, contributing to the efficient use of land and strengthening the institutional capacity of local authorities. Legislative changes, state support for land cadastre digitalization, and the development of educational programs for training specialists in the field of smart land resource management are necessary. Keywords: decentralization, land resources, management, GIS technologies, blockchain, digital cadastre, innovative approaches, territorial communities.
БІОЕКОНОМІЧНІ ОСНОВИ ПРОСТОРОВОГО РОЗВИТКУ ТЕРНОПІЛЬСЬКОГО РЕГІОНУ
АНОТАЦІЯ Вступ. Розглянуто питання оптимізації просторового розвитку регіонів через біоекономічні підходи, що нині є важливим для вирішення сучасних глобальних проблем, зокрема щодо зміни клімату, виснаження природних ресурсів, забезпечення енергетичної та продовольчої безпеки. Традиційні підходи не враховують екологічні обмеження, що призводить до деградації екосистем. Інтеграція інноваційних біотехнологій, відновлювальних ресурсів і екологічно відповідальних практик у просторове планування сприяє сталому розвитку територій, підвищенню їхньої конкурентоспроможності та збереженню природних багатств. Це дає змогу створювати нові точки економічного зростання, зокрема в агропромисловому комплексі, енергетиці, медицині та виробництві біопродуктів, і забезпечує ефективне управління регіонами з балансом економічних інтересів та екологічної стабільності. Мета статті – дослідження передумов і перспектив розвитку сектору біоекономіки в регіоні. Методи дослідження. Для підготовки наукової публікації були застосовані методи аналізу та синтезу, а також системного узагальнення. Результати. Проаналізовано характер і особливості розміщення об’єктів біоекономічного сектору та біоресурсного забезпечення на території Тернопільської області. Проведено оцінювання рівнів розвитку різних галузей біоекономіки в адміністративних районах регіону. Визначено, що сільське господарство, харчова промисловість, а особливо цукрова та спиртова галузі, мають найбільший потенціал для інновацій, зокрема в переробці відходів і виробництві біоетанолу та біодизеля. Встановлено, що найбільш розвинутий біоекономічний сектор реалізується у Тернопільському та Чортківському районах, що відповідно вимагає посиленої роботи на Кременеччині. Констатується, що загальний рівень розвитку біоекономіки в регіоні є нижчим від сусідніх областей. Наголошується, що впровадження біоенергетичних технологій має значні екологічні переваги, враховуючи зменшення викидів CO2 та поліпшення якості ґрунтів, і є важливим для забезпечення сталого розвитку біоекономіки в регіоні через розширення виробництва органічних добрив та створення сприятливих умов для інвестицій. Запропоновано напрямки подальшого розвитку біоекономічного сектору Тернопільської області у перспективі. Ключові слова: біоекономіка; біоресурс; просторовий розвиток; регіон; сектор біоекономіки; сільське господарство. ABSTRACT Introduction. The issues of optimizing spatial development of regions through bioeconomic approaches, which are crucial for solving contemporary global problems, including climate change, depletion of natural resources, and ensuring energy and food security are considered. Traditional approaches fail to account for ecological constraints, leading to ecosystem degradation. The integration of innovative biotechnologies, renewable resources, and environmentally responsible practices in spatial planning promotes sustainable development of territories, enhances their competitiveness, and preserves natural wealth. This allows for the creation of new economic growth points, particularly in the agro-industrial complex, energy sector, medicine, and bioproduct production, and ensures effective regional management that balances economic interests with ecological stability. The aim of the article is to investigate the preconditions and prospects of bioeconomy sector development in the region. Research Methods. The research methodology includes methods of analysis and synthesis, and systematic generalization. Results. The study analyzes the characteristics and features of the distribution of bioeconomy sector objects and bioresource supply in the territory of the Ternopil region. An evaluation of the levels of development of different bioeconomy sectors in the region's administrative districts has been conducted. It was found that agriculture, the food industry, especially the sugar and alcohol industries, have the highest potential for innovation, particularly in waste processing and the production of bioethanol and biodiesel. It was established that the best development of the bioeconomy sector is realized in the Ternopil and Chortkiv districts, requiring intensified work in the Kremenets region. The study concludes that the overall level of bioeconomy development in the region lags behind neighboring areas. It is emphasized that the implementation of bioenergy technologies has significant ecological benefits, including the reduction of CO2 emissions and the improvement of soil quality, and is crucial for ensuring the sustainable development of the bioeconomy in the region by expanding organic fertilizer production and creating favorable conditions for investment. The article proposes directions for further development of the bioeconomy sector in the Ternopil region in the future. Keywords: bioeconomy; bioresource; spatial development; region; bioeconomy sector; agriculture.
ВПЛИВ ТРАНСФОРМАЦІЙНИХ ЗМІН НА ВПРОВАДЖЕННЯ ІННОВАЦІЙНИХ ПРОЄКТІВ РОЗВИТКУ МІСТ
АНОТАЦІЯ Вступ. У представленій роботі розглянуто особливості трансформаційних змін, що впливають на інноваційні проєкти розвитку міст. Зміни суттєво модифікують підходи до управління містами, вимагаючи від місцевих органів влади та підприємців упровадження новітніх інноваційних проєктів, які здатні не лише розв’язувати нагальні проблеми, а й створювати передумови для сталого і збалансованого розвитку. Важливість інновацій у цьому контексті стає очевидною, адже вони забезпечують не лише підвищення ефективності міського управління, але й сприяють поліпшенню якості життя мешканців, економічному зростанню та екологічній стійкості. Трансформаційні зміни виступають каталістами для розробки й реалізації таких проєктів, що дають змогу містам адаптуватися до нових умов і стати конкурентоспроможними на світовій арені. Метою представленої роботи є визначення особливостей впливу трансформаційних змін на впровадження інноваційних проєктів розвитку міст. Методи. У дослідженні використано сукупність методів, зокрема аналіз, синтез, порівняння, індукцію і дедукцію, систематизацію, узагальнення та графічно-табличне представлення. Такий методологічний інструментарій дозволив визначити рамки інноваційного розвитку міст та виокремити основні чинники, що впливають на його ефективність. Результати. У статті розкрито сутність інноваційних міських проєктів як інструментів покращення інфраструктури, сервісів та якості життя населення. Встановлено, що трансформаційні зміни — технологічні, економічні, соціальні, екологічні, політичні та інституційні — формують сучасні стратегії міського розвитку. Серед ключових чинників інноваційного розвитку виокремлено цифровізацію, адаптацію до змін клімату, інклюзивне врядування, ефективне використання ресурсів та впровадження смарт-інфраструктури. У дослідженні акцентується на необхідності інтеграції інновацій в міську політику з урахуванням принципів екологічної сталості, соціальної рівності та міжнародного співробітництва. Висновки. Трансформаційні зміни істотно впливають на впровадження інноваційних проєктів розвитку міст на глобальному, національному та місцевому рівнях. Вони визначають напрям і успішність модернізаційних зусиль через зміну політичних рамок, стимулювання інклюзивного зростання, просування екологічної відповідальності та залучення інвестицій. Стійкі та інклюзивні міські середовища, сформовані через інновації, стають модельними прикладами для подальшого розвитку міст і регіонів. Ключові слова: інноваційний проект; інноваційний парк; урбаністика; цифровізація; трансформаційни зміни; інноваційна активність. ABSTRACT Introduction. The modern development of cities is characterized by dynamic transformational changes, particularly in the domains of technology, economy, urban governance, and social integration. These changes require a reconsideration of traditional approaches to urban management and the implementation of innovative projects that respond to global challenges and ensure sustainable development. Goal. To identify the specific impact of transformational changes on the implementation of innovative urban development projects and to substantiate the role of such changes in enhancing the competitiveness, sustainability, and inclusivity of urban environments. Methods. The research is based on a combination of methods, including analysis, synthesis, comparison, induction and deduction, systematization, generalization, and graphical-tabular visualization. This methodological toolkit enabled the authors to define innovation-driven urban development frameworks and identify the main factors influencing their effectiveness. Results. The study outlines the essence of innovative urban projects as tools for improving urban infrastructure, services, and quality of life. It highlights how transformational changes—technological, economic, social, ecological, political, and institutional—shape urban strategies. Key innovation factors include digitalization, climate adaptation, inclusive governance, resource efficiency, and smart infrastructure. The findings emphasize the need for comprehensive integration of innovation into urban policy, taking into account environmental sustainability, social equity, and international cooperation. Conclusions. Transformational changes significantly affect the implementation of innovative urban development projects at global, national, and local levels. They determine the direction and success of modernization efforts in cities by reshaping political frameworks, encouraging inclusive growth, promoting ecological responsibility, and attracting investment. Sustainable and inclusive urban environments, shaped through innovation, are becoming models for future urban development and serve as benchmarks for other cities and regions. Key words: innovation project; innovation park; urban planning; digitalization; transformational changes; innovative activity.
РОЗВИТОК БІЗНЕС-ЕКОСИСТЕМ УРБАНІСТИЧНОГО РЕГІОНУ В КОНТЕКСТІ КОНВЕРГЕНЦІЇ З ЄС
АНОТАЦІЯ Вступ. У сучасних умовах певні урбаністичні регіони України стають центрами економічної активності, де взаємодіють підприємства, установи, організації, громадськість та державні інституції з метою створення сприятливих умов для сталого розвитку, ефективного використання ресурсів і підвищення якості життя населення. Конвергенція з ЄС відкриває нові можливості для розвитку бізнес-екосистем таких регіонів, що охоплюють цифрові інновації та соціальну відповідальність. Дослідження дає змогу зрозуміти, як інтеграційні процеси та цифровізація впливають на конкурентоспроможність регіонів, їхню стійкість і здатність адаптуватись до змін у глобальному та локальному середовищах та які стратегії можуть бути застосовані для максимізації вигід від співпраці з ЄС. Мета − дослідження підходів до формування бізнес-екосистем урбаністичних регіонів України і визначення впливу цифровізації та європейської інтеграції на їхній розвиток. Досягнення окресленої мети передбачає комплексний підхід до: визначення елементів бізнес-екосистеми урбаністичного регіону та основних чинників, що сприяють або перешкоджають їхньому розвитку; вивчення економічних, соціальних, цифрових, інституційних та екологічних аспектів розвитку бізнес-екосистем; розробки рекомендацій для оптимізації цифрової, критичної та бізнес-інфраструктури і політики підтримки підприємництва і учасників бізнес-екосистем урбаністичних регіонів в умовах конвергенції з ЄС. Методи. Використано методи, що забезпечують комплексний підхід до аналізу складних процесів, які відбуваються у бізнес-екосистемах урбаністичних регіонів, зокрема систематизації та узагальнення, для розуміння складної природи бізнес-екосистеми, системного та структурного аналізу, моделювання − для оцінювання взаємозв’язків і відображення взаємодії між елементами бізнес-екосистеми урбаністичного регіону України, в т. ч. в умовах цифрових трансформацій та конвергенції з ЄС. Результати. Досліджено змістовно-сутнісне розуміння понять «екосистема», «бізнес- екосистема», «урбаністичний регіон», «конвергенція». Доведено, що екосистемний підхід виявляється ефективним в аналізі інноваційних процесів як в економіці, так і у суспільстві, а будь- якій організації, яка є частиною бізнес-екосистеми, не обов’язково мати всі ресурси, важливо мати партнерів, які володіють потрібними ресурсами. Проаналізовано чинники, що створюють конкуренцію бізнес-екосистем, та встановлено, що інноваційна бізнес-екосистема дає змогу забезпечити економічні інтереси всіх стейкголдерів, що сприяє формуванню та реалізації інноваційного циклу в межах конкретного урбаністичного регіону, що може бути масштабований. Поняття «урбаністичний регіон» слід трактувати як таку територію, що характеризується високою щільністю населення та активною економічною діяльністю. Бізнес- екосистему урбаністичного регіону пропонується визначити як мережу взаємопов’язаних учасників (підприємств, організацій, наукових установ, інвестиційних фондів, державних інституцій, неурядових організацій та інших стейкголдерів), які взаємодіють не лише для створення економічної та соціальної цінності, а й у партнерській взаємодії сприяють створенню умов для інноваційного розвитку регіону і забезпечення високої якості життя населення. Визначено основні елементи та з’ясовано принципи забезпечення взаємодії учасників бізнес- екосистеми в спіральній динаміці розвитку урбаністичного регіону. Доведено, що бізнес- екосистема урбаністичного регіону, з одного боку, створює умови для розвитку та успіху не лише усіх учасників, а й урбаністичного регіону, в якому вона функціонує, а з іншого боку – розвиток і взаємодія всіх учасників у спіральній динаміці створюють і сприяють розвитку бізнес- екосистеми. В цьому контексті процес конвергенції з ЄС може охоплювати не лише гармонізацію законодавства, підтримку інвестицій у розвиток інфраструктури та підвищення конкурентоспроможності, а й глокальну інтеграцію з конкретними регіонами чи країнами- учасницями ЄС, і означає поєднання глобальних та локальних підходів у процесах інтеграції та співпраці. Водночас глокалізація передбачає адаптацію глобальних ідей, стандартів та технологій до місцевих умов і потреб. В контексті дослідження також було визначено переваги та виклики цифрових технологій і процесів цифровізації в розвитку бізнес-екосистем. Запропоновано авторське бачення основних етапів розробки та реалізації стратегії розвитку бізнес-екосистеми урбаністичного регіону і доведено, що її формування і розвиток має відбуватись на основі економічних, соціальних та екологічних компонент. Висновки. Успішний розвиток бізнес-екосистеми урбаністичного регіону потребує взаємодії між її учасниками (бізнес-структурами, державними інституціями, громадськістю тощо) і передбачає впровадження принципів сталого розвитку для забезпечення довгострокової економічної стабільності та підвищення якості життя. Реалізація такого підходу сприятиме посиленню конвергенції України з ЄС, а саме подальшому інноваційному, економічному, цифровому, соціальному та екологічному розвитку, відкриваючи нові можливості для співпраці та адаптації до швидких змін у глобальному і локальному середовищах. Ключові слова: урбаністичний регіон, бізнес-екосистема, розвиток, конвергенція, цифровізація, цифрові технології, глокалізація, стратегічні імперативи, штучний інтелект.
ЕНЕРГЕТИЧНІ ТА ЦИФРОВІ ТРАНСФОРМАЦІЇ У КОНТЕКСТІ ГЛОБАЛЬНОГО НИЗЬКОВУГЛЕЦЕВОГО РОЗВИТКУ
АНОТАЦІЯ Вступ. Статтю присвячено актуальним питанням глобального низьковуглецевого розвитку, концепції еволюції переходу між різними стадіями низьковуглецевої трансформації економіки, стратегій розвитку країн, суспільства та світу, дослідженням впливу моделі розвитку економіки на досягнення мети кліматичної нейтральності та сценаріям енергетичного і цифрового переходів на цьому шляху. Мета статті полягає у систематизації логіко-послідовних зв’зків між концепцією еволюції низьковуглецевої трансформації глобального розвитку та сценаріями енергетичних і технологічних\цифрових трансформацій. Методи дослідження. Під час написання наукової статті було використано діалектичний метод наукового пізнання, методи наукової абстракції, аналізу і синтезу; системного узагальнення; порівняльного аналізу, статистичного аналізу. Результати. Висунуту гіпотезу наявності зв’зків між концепцією еволюції низьковуглецевої трансформації глобального розвитку та сценаріями енергетичних і технологічних\цифрових трансформацій доведено на основі систематизації та узагальнення міждисциплінарних досліджень концепцій сталого розвитку, кліматичної нейтральності, низьковуглецевого розвитку, прогнозів та сценаріїв енергетичних та цифрових переходів. В роботі узагальнено фази низьковуглецевого розвитку, зв’язки між категоріям «низьковуглецева енергія», «життя з низьким вмістом вуглецю», «суспільство низького вмісту вуглецю», «низьковуглецеве місто», «низьковуглецева громада», «низьковуглецевий світ». На основі сценаріїв енергетичного переходу, запропонованих S&P Global Commodity Insights, зроблено висновки про можливі сценарії переходу від початкової до розвинутої фази низьковуглецевого розвитку. Узагальнено шляхи цифрових трансформацій, які мають забезпечити більшу ефективність переходу до зрілої фази низьковуглецевого розвитку. Висновки. Основні положення цієї статті сприятимуть формуванню державної політики відновлення економіки України на принципах «Build Back Better» та «Build Back Greener» з урахуванням сценаріїв глобального енергетичного переходу та теоретичних концепцій еволюції низьковуглецевого розвитку. Ключові слова: низьковуглецевий розвиток, кліматична нейтральність, енергетика, енергетичний перехід, цифрова трансформація. ABSTRACT Introduction. The article is devoted to the current issues of global low-carbon development, the concept of the evolution of the transition between different stages of low-carbon transformation of the economy, development strategies of countries, society and the world, research into the impact of the economic development model on achieving the goal of climate neutrality and scenarios of energy and digital transitions on this path. The purpose of the article is to systematize logically consistent connections between the concept of the evolution of low-carbon transformation of global development and scenarios of energy and technological/digital transformations. Research methods. When writing the scientific article, the dialectical method of scientific cognition, methods of scientific abstraction, analysis and synthesis; systematic generalization; comparative analysis, statistical analysis were used. Results. The hypothesis of the existence of connections between the concept of evolution of low-carbon transformation of global development and scenarios of energy and technological/digital transformations is proven on the basis of systematization and generalization of interdisciplinary research on the concepts of sustainable development, climate neutrality, low-carbon development, forecasts and scenarios of energy and digital transitions. The work summarizes the phases of low-carbon development, the connections between the categories of “low-carbon energy”, “low-carbon life”, “low-carbon society”, “low-carbon city”, “low-carbon community”, “low-carbon world”. Based on the energy transition scenarios proposed by S&P Global Commodity Insights, conclusions are drawn about possible scenarios of the transition from the initial to the developed phase of low-carbon development. The ways of digital transformations are summarized, which should ensure greater efficiency of the transition to the mature phase of low-carbon development. Conclusions. The main provisions of this article will contribute to the formation of a state policy for economic recovery based on the principles of "Build Back Better" and "Build Back Greener", taking into account the scenarios of the global energy transition and theoretical concepts of the evolution of low-carbon development. Keywords: low-carbon development, climate neutrality, energy, energy transition, digital transformation.
Вплив соціальних чинників на стан здоров’я підлітків
Вступ. Актуальність теми обумовлена зростаючим впливом соціальних чинників на здоров'я підлітків у сучасному суспільстві, особливо в Україні в умовах війни. Підлітковий вік є критичним періодом у формуванні фізичного та психічного здоров'я, і саме в цей час особистість найбільш вразлива до зовнішніх впливів. Соціальне оточення, включаючи сім'ю, однолітків, засоби масової інформації та соціальні мережі, має значний вплив на самопочуття та розвиток підлітків. Аналіз цих чинників є важливим для розробки ефективних стратегій підтримки здоров'я молодого покоління, що в свою чергу сприятиме формуванню здорової нації в майбутньому. Метою статті є теоретико-методологічний аналіз впливу різних соціальних чинників на стан фізичного та психічного здоров'я підлітків з метою розробки науково обґрунтованих рекомендацій для покращення їхнього здоров'я через впровадження ефективних соціальних програм та політик. Методи. Для досягнення мети дослідження використано комплексний підхід, що включає: аналіз наукової літератури щодо впливу соціальних чинників на здоров’я підлітків; порівняльний аналіз впливу різних соціальних чинників на здоров’я підлітків; статистичний аналіз для визначення найбільш значущих соціальних чинників та їх впливу на здоров’я підлітків. Результати: проведено оцінку найважливіших чинників впливу на збереження здоров’я у підлітковому віці. Кожен з цих чинників було детально охарактеризовано, включаючи їхній безпосередній вплив на психіку і свідомість підлітка. Приділено особливу увагу таким аспектам, як сімейне середовище, взаємини з однолітками, навчальне навантаження, доступ до медичних послуг та рівень фізичної активності. Сімейне середовище розглядається як фундаментальний чинник, що формує основи здорового розвитку підлітків. Висвітлюються роль батьків у підтримці емоційної стабільності, важливість позитивних сімейних стосунків та вплив економічного стану сім'ї на доступ до якісних медичних послуг і здорового харчування. Взаємини з однолітками охарактеризовані як важливий соціальний чинник, який може як сприяти, так і шкодити здоров'ю підлітка. Позитивні взаємини забезпечують підтримку та сприяють формуванню здорових соціальних навичок, тоді як негативний соціальний досвід, такий як булінг, може призводити до розвитку стресових і депресивних станів. Доступ до медичних послуг та рівень фізичної активності є важливими чинниками фізичного здоров'я. Описано, як недостатній доступ до медичних послуг може призводити до несвоєчасного виявлення і лікування захворювань, а низький рівень фізичної активності – до проблем з вагою та іншими фізичними недугами. Надано рекомендації для батьків щодо допомоги у подоланні складнощів підліткового віку. Поради включають побудову довірливих відносин з дітьми, забезпечення емоційної підтримки, моніторинг соціального кола підлітків, зниження навчального навантаження через організацію ефективного режиму дня, заохочення до фізичної активності та своєчасне звернення до медичних спеціалістів.
Авторське право (c) 2024 Регіональні аспекти розвитку продуктивних сил України
Тернопільське відділення Українського географічного товариства та Редакційна колегія журналу «Регіональні аспекти розвитку і розміщення продуктивних сил України» глибоко сумує, що 14 січня 2023 року пішов у засвіти відомий вчений, освітянин, Віце-президент, Почесний член Географічного товариства, завідувач кафедри економічної та соціальної географії Львівського національного університету імені Івана Франка, доктор географічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, академік Академії вищої школи, Почесний член Наукового товариства імені Шевченка та голова його Географічної комісії Наукового товариства імені Шевченка, лауреат Міжнародної премії Івана Франка Олег Іванович Шаблій.
Редколегія журналу «Регіональні аспекти розвитку і розміщення продуктивних сил України»
Рецензія на колективну монографію “Населення України. Нариси про демографічний стан України у перше тридцятиріччя незалежності”
Монографія "Населення України. Нариси про демографічний стан України у перше тридцятиріччя незалежності" є значущим внеском в вивчення демографічних процесів, що відбувалися в Україні впродовж періоду становлення нової української державності. Впроваджуючи системний підхід до аналізу динаміки чисельності населення, його структури, тенденцій у шлюбно-сімейних процесах, народжуваності, смертності, міграційних процесів та соціально-демографічної політики, автори розкривають комплексну картину демографічного ландшафту країни. Актуальність цієї монографії є очевидною, оскільки вона аналізує важливі тенденції і виклики, з якими стикається сучасне українське суспільство в контексті демографічного розвитку. Зокрема, автори докладно розглядають вплив регіонально-економічних труднощів та соціально-політичних змін на демографічні процеси. Вони звертають увагу на важливість удосконалення демографічної політики та розробки стратегій збереження здоров'я населення. Особлива цінність монографії полягає в тому, що вона не лише аналізує минуле, а й здійснює науково обгрунтовані прогнози майбутнього розвитку подій. Аналізуючи навні демографічні показники, автори намагаються визначити можливі перспективи розвитку населення України. Жорстока необгрунтована війна, розв’язана країною-агресором в Україні, є найболючішим етапом найновішої вітчизняної історії. У цьому контексті важливими є сторінки монографії, де розглянуто вплив війни та політичних криз на демографічні процеси, що розгортаються в країні.
АНАЛІЗ ТА ОЦІНКА РОЗВИТКУ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОГО ПОТЕНЦІАЛУ ЛЮДСЬКИХ РЕСУРСІВ УКРАЇНИ
Вступ. Досліджено розвиток інтелектуального потенціалу людських ресурсів України на сучасному етап як важливий фактор, що дає змогу ефективно використовувати національні ресурси та забезпечує процвітання країни загалом. Мета. Дослідження розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів України. Для досягнення цієї мети сформульовано такі завдання: дослідити сутність розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів; проаналізувати та оцінити сучасний стан інтелектуального потенціалу людських ресурсів в Україні; сформулювати основні аспекти розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів країни. Методи дослідження. Використано методи статистичного, системного, структурного аналізу та узагальнення. Результати. Досліджено сутність і значення розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів, проаналізовано та здійснено оцінювання стану інтелектуального потенціалу людських ресурсів в Україні. Проведено аналіз науково-інноваційної потужності економіки України за допомогою світових рейтингів. Виявлено, що наукові та інноваційні сектори, які вважаються базовими для майбутнього національної економіки, перебувають у складних умовах в Україні через недостатнє фінансування, втрату кваліфікованих кадрів, високі ризики, недостатню увагу суспільства та інші проблеми. Позиція України у глобальному рейтингу інноваційного розвитку вказує на наявність високого рівня наукового та освітнього потенціалу, що є основою для конкурентоспроможності науково-інноваційних галузей у країні та сприяє розвитку і впровадженню інноваційних методів та технологій. Проте за результатами оцінювання науково-інноваційного потенціалу України виявлено такі проблеми: недостатня ефективність механізмів впровадження та комерціалізації інновацій у господарській сфері; слабкий рівень фінансування та підтримки інноваційних проектів; неналагоджений достатній рівень співпраці між науковими установами й інноваційними компаніями. Результати аналізу та оцінювання науково-інноваційного потенціалу України вказують на необхідність розробки і впровадження єдиної та координованої науково-технологічної й інноваційної політики. Це підтверджує необхідність здійснення важливих кроків у впровадженні доцільних структурних змін в економіці та науці, модернізації технологічних процесів у виробництві та підтримці інновацій у бізнесі. Сформульовані також основні аспекти розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів країни. Висновки. Основні положення наукової статті сприятимуть ефективному розвитку інтелектуального потенціалу людських ресурсів України.
ОСНОВНІ ЗАВДАННЯ HR-АНАЛІТИКИ В КОНТЕКСТІ РЕАЛІЗАЦІЇ ФУНКЦІОНАЛУ КАДРОВОГО МЕНЕДЖМЕНТУ
Вступ. У статті наведено та обґрунтовано основні завдання HR-аналітики на підприємстві в сучасних умовах. Моніторинг і адаптація системи управління персоналом до нових умов господарювання є ключовими аспектами ефективного функціонування організації під час війни. Метрики формування персоналу визначають ефективність процесів привласнення та відбору працівників у компанії. Вони допомагають оцінити, наскільки успішно відбувається робота зі здобуття й утримання талановитого персоналу. Дослідження збереження персоналу є важливим завданням HR-аналітика з метою визначення основних причин плинності персоналу та вироблення дієвої політики утримання талантів. Вимірювання ефективності організації дистанційної роботи важливо в контексті змін в організаційних моделях праці. Порівнюючи результати праці працівників, можна з’ясувати основні критерії, яким повинна відповідати організація праці задля забезпечення максимізації результатів діяльності персоналу. Аналіз процесів навчання і розвитку персоналу важливий для забезпечення сталого росту організації та підтримки навичок працівників. Мета. Обґрунтувати основні завдання можливості HR-аналітики під час реалізації актуальних завдань кадрового менеджменту. Умови діджиталізації економіки створюють нові виклики для управління персоналом, тому формування ефективної HR-аналітичної системи стає ключовим елементом сучасного підприємства. Така система визначається необхідністю оперативного отримання та аналізу інформації про персонал для ухвалення обґрунтованих рішень.
ІННОВАЦІЙНІ МЕТОДИ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ В IT-ПІДПРИЄМСТВАХ ЗА УМОВ ГІБРИДНОЇ ТА ДИСТАНЦІЙНОЇ ФОРМИ ЗАЙНЯТОСТІ ПІД ЧАС ВІЙНИ В УКРАЇНІ
Вступ. На зміну постковідному періодові в Україні розпочався довготривалий етап війни з росією, який продиктував бізнесу нові умови не лише розвитку, але забезпечення виживання самого підприємства, створення безпечного середовища для працівника. Ці виклики призвели до нових рішень і стратегій для забезпечення безперервності роботи підприємства та трансформували систему управління ним. Незважаючи на досить нову проблему організації віддаленої чи гібридної форми зайнятості дослідники і HR-менеджери часто висувають занепокоєння, щодо труднощів внутрішньофірмової комунікації і роботи, яка вимагає креативного командного підходу. Дослідження трансформацій відносин у сфері людських ресурсів, оптимізація кадрових можливостей, пошук методів ефективного управління в умовах віддаленої форми роботи є важливим і актуальним напрямом розвитку науки та практики управління персоналом в умовах безпекових викликів та загроз. Отже, питання організації управління персоналом гібридної та віддаленої форми в умовах воєнного стану залишається найменш дослідженим. Мета. Метою наукової публікації є дослідження особливостей застосування інноваційних методів управління персоналом за умов гібридної та дистанційної форми зайнятості під час війни в Україні та розробка пропозицій щодо покращення ефективності управління персоналом на прикладі IT-компаній. Методи дослідження. Використано методи системного, логічного, структурного, компаративного аналізу, експертного опитування, систематизації та узагальнення даних. Результати. Згідно з проведеним дослідженням в статті констатовано, що гібридна зайнятість стала найбільш ефективною для ІТ-компаній в Україні під час воєнного стану. Це означає поєднання роботи на повну ставку з можливістю виконувати роботу віддалено, особливо для працівників, які перебувають у зоні бойових дій. Це надає їм можливість працювати з дому або укриття, якщо це дозволяє їхня робота. Дослідження показало, що гібридна зайнятість зменшила навантаження на безпеку офісів, оскільки багато компаній забезпечили доступ своїх співробітників до бомбосховищ з безперебійним інтернетом, але одночасно породила ризики: низької стресостійкості, недостатньої залученості та лояльність співробітників через відсутність живого спілкування. Тому була запропонована комунікаційна стратегія для взаємодії з віддаленими працівниками, аналіз якої спонукає до дослідження оптимальної форми взаємодії між працівниками. В статті напрацьовано рекомендації ІТ-компаніям стосовно використання і захисту персональних даних, підтримки приватного простору віддалених працівників та моніторингу їхньої продуктивності. Крім того, обґрунтовані нові методи управління продуктивністю та мотивацією працівників допоможуть керівництву компаній фокусуватися на колективних цінностях. Висновки. Проведене дослідження дозволило напрацювати підходи до вдосконалення управління персоналом в умовах дистанційної роботи у цифровому бізнесі за допомогою комунікативної стратегії, яка направлена на покращення мотивації, підвищення заходів безпеки персоналу та підтримання здорового психологічного стану працівників під час воєнних дій в умовах переважно гібридної або віддаленої форми зайнятості.
інноваційні методи управління персоналом
ПОШИРЕННЯ СОЦІАЛЬНО НЕБЕЗПЕЧНИХ ХВОРОБ В УКРАЇНІ В УМОВАХ COVID-19 ТА ВІЙНИ
Вступ. З’ясовано, що в Україні в останні роки спостерігаються серйозні виклики, які негативно впливають на фізичне, соціальне та психологічне здоров'я населення. Пандемія COVID-19 та повномасштабна війна значно вплинули на ризик поширення соціально небезпечних хвороб, створюючи складну ситуацію, яка потребує негайних і комплексних заходів для збереження та відновлення здоров'я українців. Мета – оцінка вплив пандемії COVID-19 і війни на поширення соціально небезпечних хвороб в Україні для вироблення ефективних рішень у медичній, соціальній та демографічній сферах. Методи дослідження. Використано дані статистичних звітів, національних баз даних і наукових публікацій. Дослідження проведено з використанням методів статистичного та порівняльного аналізу. Результати. У статті дослідження зосереджено на таких аспектах: 1) прямий вплив на рівень захворюваності: зростання кількості випадків COVID-19, особливо на початку пандемії, зі збільшенням навантаження на систему охорони здоров'я; зменшення звернень до медичних закладів через страх зараження та перевантаження системи; негативний вплив на доступ до медичної допомоги внаслідок руйнування і пошкодження медичних закладів, особливо в зонах бойових дій; зростання ризику поширення інфекційних захворювань через переповненість укриттів і погіршення гігієнічних умов; 2) вплив соціально-економічних детермінант: збільшення рівня бідності та нерівності доступу до необхідних послуг; погіршення психологічного стану населення через соціальну дезорієнтацію і втрату засобів для існування; зростання навантаження на систему охорони здоров'я через внутрішньо переміщених осіб; 3) вплив на поширення окремих захворювань: зростання кількості випадків туберкульозу, зокрема в зонах, де доступ до медичної допомоги обмежений; зниження рівня діагностування ВІЛ-інфекції через зміну пріоритетів у роботі медичної системи. Висновки. Пандемія COVID-19 і повномасштабна війна в Україні мають руйнівний вплив на здоров'я та добробут населення. Проведений аналіз вказує на необхідність застосування комплексного підходу до відновлення системи охорони здоров'я та забезпечення доступу до медичної допомоги для всіх верств населення; надання психологічної підтримки і соціальної допомоги постраждалим від війни та пандемії; проведення профілактичних заходів і реалізації програм з оздоровлення населення та пропаганди здорового способу життя.
НАПРЯМИ ЕФЕКТИВНОГО ВИКОРИСТАННЯ ПЕРСОНАЛУ В УМОВАХ ЗМІН
Вступ. На сучасний розвиток національної економіки впливає низка об’єктивних чинників, що пов’язані з надзвичайно важливим періодом воєнних дій та відновленням країни. Найбільш суттєвими серед них є управління персоналом в контексті його ефективного використання, підготовка, перепідготовка та підвищення професійно-кваліфікаційного рівня працівників, формування ефективного мотиваційного механізму та гідної оплати праці. Мета статті – дослідження напрямів управління персоналом в контексті його ефективного використання в сучасних умовах змін. Методи дослідження. Застосовано методи логічного узагальнення, порівняння, теоретичного аналізу і синтезу. Результати. Акцентовано увагу на визначення напрямів управління персоналом в контексті його ефективного використання в сучасних умовах змін. Обумовлено, що цей процес слід розглядати на рівні держаних організацій України, організацій та підприємств різних форм власності та видів економічної діяльності. Зміни до Типового положення про службу управління персоналом державного органу (наказ № 40-22 від 01.06.2022 р.) характеризують основні завдання Служби управління персоналом державного органу, її основні права в умовах воєнних дій. Обґрунтовано, що успішній реалізації завдань використання персоналу слугує підвищення кваліфікації як чинник удосконалення професійно-кваліфікаційної структури персоналу та формування гідної оплати праці. Авторами сформований механізм управління процесом професійного розвитку персоналу в контексті ефективності його використання та етапи визначення потреб в організації підвищення кваліфікації працівників. Визначені принципи формування концептуальних підходів до гідної оплати праці на рівні підприємства. Висновки. Авторами визначено, що основними напрямами забезпечення ефективності використання персоналу є такі: державна політика управління персоналом в умовах військового стану, політика управління персоналом на рівні підприємств, політика підвищення професійно-кваліфікаційного рівня працівників підприємств різних галузей, формування гідної оплати праці за рахунок оптимізації співвідношення державного регулювання, договірного регулювання, визначення індивідуальної заробітної плати на підприємстві. На думку авторів, ефективність використання персоналу сприятиме забезпеченню індивідуальної результативності працівників, ефективності діяльності підприємств та забезпечення розвитку національної економіки в сучасних умовах змін.
підвищення професійно-кваліфікаційного рівня
СУЧАСНІ ТЕХНОЛОГІЇ У СФЕРІ РЕКРУТИНГУ ПЕРСОНАЛУ
Вступ. Швидкі зміни, що впливають на суспільний розвиток, визначають напрямки розвитку економічних активів, підприємств та організацій, що мають функціонувати за таких умов. Адаптація управління людськими ресурсами й підбору і відбору персоналу як одного з його напрямків до новітніх викликів та можливостей стає основним фактором управління. Сучасні тенденції HR-менеджменту як багатьох інших сфер неможливо відділити від використання диджитал-технологій, соціальних мереж та інтернет-можливостей. Вивчення та впровадження останніх у практику управління людськими ресурсами, зокрема рекрутинг персоналу, є критично важливими для досягнення цілей бізнесу, конкурентних переваг і формування залученого та лояльного персоналу організацій. Теоретичне узагальнення та висвітлення сучасних трендів у сфері рекрутингу персоналу набуває щораз більшої актуальності, зважаючи на затребуваність у швидкому пошуку кандидатів потрібної якості, формуванні стабільних колективів (за умов нестабільної зовнішньої ситуації), а також на можливості віддаленої зайнятості та аутсорсингової діяльності. Мета − огляд та теоретичне узагальнення сучасних світових тенденцій у сфері рекрутингу та найму персоналу, вивчення можливостей їхнього впровадження за сучасних умов і викликів, що пов’язані з цим. Методи дослідження. Використано методи порівняльного аналізу, систематизації, абстрактно-логічного узагальнення. Результати. Визначено проблеми властиві ринку рекрутингових послуг в Україні за сучасних умов. Вивчено особливості зайнятості та пошуку кандидатів у шеринг-економіці та вплив гіг-економіки. Вивчено особливості онлайн-рекрутингу, рекрутингу у соцмережах в Україні та світі, можливості застосування таких технологій, як створення власних мобільних сайтів кар’єри (чи спеціальних додатків), впровадження програмного забезпечення для відстеження заявників, технологій роботизованої автоматизації процесів, застосування методів підбору персоналу за допомогою методів із штучним інтелектом, відео-інтерв’ю та відео-резюме, віртуальної та доповненої реальності, поведінкового прогнозування, HR-аналітики, реферальних програм працівників, переманювання та брендингу працедавця та ін. Наведено переваги та загрози застосування методів підбору персоналу за допомогою методів із штучним інтелектом, вивчено іноземний досвід у цій сфері та пропозиції науковців щодо можливих і доцільних сфер впровадження цифрових технологій у процесі підбору персоналу. Висновки. Застосування «хмарних» технологій, роботизованих й автоматизованих систем, технології штучного інтелекту, віртуальної реальності, онлайн-платформ, соцмереж та інших засобів перетворюються в буденну рутину будь-якої діяльності, зокрема й пошуку та залучення кандидатів на вакантні робочі місця. Без знання та вміння використання сучасних інструментів і технологій, можливостей аналітики великих масивів даних важко отримати перевагу у конкуренції за таланти та компетентний персонал. Вивчення сучасних трендів у рекрутингу дає змогу узагальнити сучасний світовий практичний досвід у цій сфері.
диджитал-технології у рекрутингу персоналу
АДАПТАЦІЯ І ТРАНСФОРМАЦІЯ РОЛЕЙ МАРКЕТИНГОВОГО ПЕРСОНАЛУ ПІД ВПЛИВОМ ДИДЖИТАЛІЗАЦІЇ
Вступ. Актуальність тематики дослідження визначена глобальними трансформаціями у сфері маркетингу, що відбуваються під впливом бурхливого розвитку та впровадження технологій диджиталізації. Це кардинально змінює умови, зміст і характер праці фахівців з маркетингу, визначаючи принципово нові завдання аналітичного та комунікаційного плану. Проте донині відсутні ґрунтовні дослідження щодо специфіки адаптації маркетологів до оновлених реалій диджитальної епохи та особливостей трансформації їхніх професійних ролей. Відповідно обрана для аналізу проблематика є надзвичайно актуальною. Мета. На основі систематизації наукових поглядів та авторської інтерпретації виокремити головні виклики, що постали перед маркетологами в умовах цифровізації бізнесу; окреслити необхідні адаптаційні заходи; охарактеризувати трансформацію професійних ролей маркетолога вищої ланки як фахівця, який відповідає за розробку маркетингової стратегії. Методи. Для реалізації визначеної мети застосовано комплекс загальнонаукових методів пізнання, що забезпечило системність і логічну несуперечливість наведених висновків. Результати. Обґрунтовано, що в умовах всеосяжної цифровізації роль маркетолога трансформується у напрямі посилення його аналітичної та прогностичної функцій. Доведено, що перед маркетологами постають фундаментальні виклики, пов'язані зі стрімким зростанням обсягів даних, необхідністю оволодіння новими методами їхнього опрацювання, формуванням нових комунікативних практик зі споживачами та персоналом. Встановлено, що на тлі диджиталізації трансформуються професійні ролі маркетолога вищої ланки, який набуває нових функцій аналізатора креативних ідей, оцінювача бізнес- перспектив, гаранта іміджу компанії, консультанта і коуча з питань ефективних комунікацій, що потребує від нього опанування низки soft- і hard- навичок, а також адаптації до сучасного цифрового середовища. Висновки. Отримані результати свідчать про доцільність розробки практичних рекомендацій щодо формування адаптивних моделей маркетингової діяльності на тлі цифрових трансформацій, що може бути напрямком подальших досліджень.
ТЕОРЕТИЧНІ І ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЇ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ В УКРАЇНІ
Вступ. У статті розкрито аспекти децентралізації публічної влади в Україні з позицій теорії і практики. Метою статті є доведення з позицій теорії і практики місця й ролі децентралізації публічної влади в нашій державі, переваг і бар’єрів цього процесу, а також комплексу взаємопов’язаних заходів для підвищення результативності процесу децентралізації. Методи дослідження: для обґрунтування значущості реалізації процесу децентралізації влади в нашій державі застосовані системний і аналітичний підходи, статистичні методи, а також метод аналізу і синтезу. Результати: здійснено змістову і сутнісну характеристики публічної влади в Україні і наведено її ознаки. Констатовано, що головним суб’єктом реалізації публічної влади є держава. Акцентовано на важливій ролі органів місцевого самоврядування і громадськості як суб’єктів здійснення публічної влади. Обґрунтовано необхідність розвитку місцевого самоврядування і децентралізації влади в нашій державі. Розкрито змістове навантаження понять «процес децентралізації» і «форми децентралізації» з метою повнішого та глибшого розкриття змісту дефініції «децентралізація». Вказано на важливу роль довіри до публічної влади і продемонстровано існуючий рівень довіри до владних інституцій у сучасних умовах. Представлено системну множину проблем, які з’явилися в ході реформи децентралізації в Україні у 2015−2020 рр. До них віднесено: неефективну комунікацію між владою та громадянами, наслідком чого став інформаційний вакуум; необхідність вирішення питання забезпечення спроможності утворених громад; неузгодженість повноважень між органами виконавчої влади й органами місцевого самоврядування, а також функцій та повноважень між місцевими радами та районними державними адміністраціями й районними радами; низьку якість кадрового складу органів місцевого самоврядування; неефективність використання фінансових ресурсів та інші. Констатовано, що вони вказують на низьку спроможність територіальних громад, яка існує й сьогодні, і відображається у: нездатності окремих територіальних громад надавати якісні й доступні публічні послуги (у сферах охорони здоров'я, екології, житлово-комунального господарства, освіти тощо); захищати права й інтереси мешканців; ресурсно (інфраструктурно, кадрово, фінансово тощо) супроводжувати власний розвиток. Визначено додаткові причини, які вказують на низьку спроможність територіальних громад. Такими причинами є: недостатня активність жителів територіальних громад і громадських організацій; недосконалість інституту власності; певна інформаційна закритість діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування; неналежна цифровізація органів публічної влади; відсутність повних і достовірних даних про потенціал громад; повномасштабна військова агресія росії проти України; ігнорування викликів, пов’язаних зі сталим та інклюзивним розвитком тощо. Окреслено умови, які повинні бути створені, щоб посилити спроможність територіальних громад.
екологічна й інклюзивна модернізація територіальних громад
УДОСКОНАЛЕННЯ СТРАТЕГІЇ ВІТЧИЗНЯНИХ ПІДПРИЄМСТВ НА ЗАСАДАХ БЕНЧМАРКІНГУ
Вступ. Досліджено процес удосконалення формування стратегії розвитку підприємств на засадах бенчмаркінгу як засобу, що дає змогу вітчизняним підприємствам готуватися до майбутніх викликів та можливостей. Мета. Дослідження бенчмаркінгу як дієвого прогресивного інструментарію для формування ефективної стратегії вітчизняного підприємства. Для досягнення окресленої мети визначено такі завдання: дослідити сутність стратегії та її роль у підвищенні конкурентоздатності вітчизняного підприємства; визначити сутність бенчмаркінкгу як прогресивної технології підвищення ефективності діяльності вітчизняних підприємств; окреслити основні методичні кроки застосування бенчмаркінгу як інструменту удосконалення стратегії розвитку підприємства. Методи. Використано методи системного, компаративного, структурного аналізу та узагальнення. Результати. Досліджено сутність поняття «стратегія підприємства», визначено її роль у підвищенні конкурентоздатності. Обґрунтовано застосування бенчмаркінгу як важливого інструменту побудови ефективної стратегії розвитку вітчизняних підприємств. Визначено сутність цього методу, що полягає в порівнянні та аналізі діяльності, продуктивності, процесів і результатів організації з найкращими практиками, стандартами та досягненнями відомих гравців на ринку або відомих лідерів у відповідній галузі. Окреслено основні методичні кроки застосування стратегічного бенчмаркінгу як інструменту удосконалення стратегії розвитку підприємства. Насамперед необхідно оцінити, як організація визначає свої стратегічні пріоритети і як вони впроваджуються. Наступний етап здійснення такого виду − знайти та вивчити найкращі стратегічні практики в інших організаціях, які можуть бути застосовані для досягнення стратегічних цілей певного підприємства. В подальшому, доцільно зробити вибір інноваційних та успішних стратегічних підходів й адаптувати їх до наявних умов діяльності, після чого інтегрувати у власну стратегію. Запропонований алгоритм стратегічного бенчмаркінгу може суттєво допомогти вітчизняним підприємствам підготуватися до майбутніх викликів і можливостей. Висновки. Основні положення наукової статті сприятимуть формуванню ефективної стратегії розвитку вітчизняних підприємств.
АКТИВІЗАЦІЯ ПІДПРИЄМНИЦЬКОГО ПОТЕНЦІАЛУ ДЛЯ РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ
Вступ. Практика країн з ринковою економікою показує, що малі підприємства є структурним чинником економіки, відіграють важливу роль у створенні робочих місць і зниженні безробіття, швидко реагують на зміни споживчого попиту. Тому в сучасних умовах очевидно, що розвиток території неможливий без участі бізнесу. Органи місцевого самоврядування, підтримуючи цей сектор економіки, вирішують конкретні завдання економічного розвитку: підвищення якості життя мешканців і покращення інфраструктури економіки громади. Органи місцевого самоврядування сприяють розвитку місцевої економіки, допомагаючи розвитку бізнесу. Метою статті є дослідження процесів активізації підприємницького потенціалу для розвитку територіальної громади, а також окреслення напрямів створення сприятливих умов для підприємництва та підтримки малих і середніх підприємств. Методи дослідження. Використано методи економічного, системного, структурного аналізу та узагальнення. Результати. Проаналізовано роль підприємницького сектору в розвитку регіональної економіки. Доведено, що підприємництво є ключовим елементом для розвитку будь-якої територіальної громади. Від активності та ефективності підприємців залежить не лише економічний розвиток, але й соціальна стабільність і загальний рівень життя. Встановлено, що активізація підприємницького потенціалу для розвитку територіальної громади є ключовим аспектом сталого соціально-економічного розвитку. Успішна реалізація цієї стратегії вимагає комплексного підходу, спрямованого на створення сприятливих умов для підприємництва та підтримки малих і середніх підприємств. Шлях до успіху полягає у сприянні розвитку підприємництва через фінансову підтримку, створення сприятливого бізнес-середовища та спільного підходу всіх зацікавлених сторін. Висновки. Основні положення наукової статті сприятимуть створенню умов для активізації підприємницького потенціалу задля покращення якості життя мешканців громад.
ВПЛИВ ЦИФРОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ НА ТРАНСФОРМАЦІЮ РИНКУ ПРАЦІ
Вступ. В умовах Четвертої промислової революції український ринок праці великою мірою зазнав впливу цифрової трансформації. З’являються нові професії, стають потрібні нові компетенції, змінився ландшафт попиту та пропозиції на ринку праці. У зв’язку з цим актуалізувалися дослідження, присвячені уточненню теоретичних і методологічних підходів до вивчення трансформації ринку праці. Мета. Виклики нової економіки, які вплинули на сферу зайнятості, визначили нові тенденції до пришвидшення змін у сфері цифровізації, автоматизації та роботизації ринку праці. Методи. Для досягнення визначеної мети і виконання окреслених завдань використано такі сучасні методи дослідження: метод прогнозування − для виявлення майбутніх переваг при використанні штучного інтелекту, цифровізації на ринку праці; метод групування − для класифікації методів та факторів, що впливають на трансформацію ринку праці; історичного і логічного аналізу − для розкриття процесу становлення та розвитку цифрових технологій на ринку праці; метод моделювання − для побудови цифрових компетенцій. Здійснено аналіз змін ринку праці за умов Четвертої промислової революції. Перетворення, що відбуваються у соціально-трудовій сфері під впливом інформаційно-комунікаційних технологій, мережевих систем, інших ресурсів та інститутів нової цифрової економіки, – це повна, всеосяжна трансформація цінностей, мотиваційних установок, ієрархій, джерел розвитку, структури ресурсів, форм і технологій взаємодії, форм та масштабів зайнятості, рівня, структури, диференціації доходів. Результати. Приділено увагу питанням залежності впровадження автоматизації та роботизації виробництва і зниження попиту на робітників із низьким рівнем освіти та низькою професійною кваліфікацією. Зазначено, що під впливом Четвертої промислової революції найближчим часом основна увага приділятиметься цифровим компетентностям. Визначено, що розвиток цифрової економіки, незважаючи на можливу загрозу зникнення певних професій, може призвести до підвищення рівня ефективної зайнятості у країні завдяки створенню умов для появи нових професій, але на цифрових платформах. Проаналізовано вплив цифрових технологій на зміни зайнятості, визначені найбільш затребувані компетенції та навички на ринку праці. Обґрунтовано, що трансформація зайнятості з погляду цифровізації створює попит на компетенції, які дадуть змогу спеціалістам працювати зі складними цифровими системами, платформами, спеціальним обладнанням, демонструвати аналітичні навички, емоційний інтелект, високий рівень IT-грамотності, застосовувати системне мислення тощо. Висновки. Ринок праці зазнає суттєвих змін у період Четвертої промислової революції, яка охоплює високотехнологічні та цифрові інновації у сфері виробництва й обробки інформації. Індустрія 4.0 визначається використанням передових технологій виробництва, таких як Інтернет речей, штучний інтелект, аналіз даних, робототехніка, блокчейн тощо, які суттєво впливають на цифровізацію ринку праці. Остання впливає на попит на робочу силу, зумовлюючи зміни в певних професіях.
АНТРОПОГЕННІ ЗМІНИ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА ПІД ВПЛИВОМ НАКОПИЧЕННЯ ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ
Вступ. Забезпечення ефективного управління відходами для зменшення їхнього обсягу та негативного впливу на довкілля є надзвичайно актуальною проблемою сьогодення. Для поліпшення ситуації слід впроваджувати стратегії, спрямовані на зменшення кількості відходів та їхню повторну переробку. Важливим етапом є впровадження систем переробки та вторинного використання, а також активна просвіта громадян для формування відповідального ставлення до сміття. Зокрема, розвиток технологій, спрямованих на зменшення утворення відходів ще на етапі їх виробництва, відіграє ключову роль у цьому процесі. Мета. Провести аналіз літературних джерел та оцінити антропогенні зміни навколишнього середовища під впливом накопичення твердих побутових відходів (ТПВ). Методи дослідження. З метою узагальнення наявних знань, виявлення тенденцій у дослідженні вказаних тематичних областей та визначення можливих прогалин для подальших наукових розвідок використовували літературний огляд: українських та іноземних авторів з акцентуванням на ключові слова «побутові відходи», «антропогенні зміни» та «навколишнє середовище». Результати. Зростання кількості населення призводить до збільшення обсягу відходів – речовин, матеріалів і предметів, які утворюються у процесі людської діяльності та не піддаються подальшому використанню на місці їх утворення чи виявлення. Проблема переробки та утилізації побутових відходів стає однією з перших у світі. Це особливо стосується великих міст із високою густотою населення, де щороку накопичуються мільйони кубометрів різного сміття. Висновки. Одним із головних еколого-гігієнічних завдань слід вважати будівництво комплексів переробки сміття та подальше зменшення неутилізованої частини ТПВ, упровадження на підприємствах міста безвідходних технологій.