Регіональні аспекти розвитку продуктивних сил України
Науковий журнал «РЕГІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ УКРАЇНИ» заснований у Західноукраїнському національному університеті у 1997 році. Метою «РЕГІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ УКРАЇНИ» є висвітлення теоретичних, методологічних та методичних розробок в галузі регіональних аспектів розвитку продуктивних сил; дослідження особливостей розвитку регіональної економіки; соціальних, демографічних, екологічних та інших особливостей розвитку продуктивних сил в Україні та світі.
Рецензія на монографію Ніни ПЕТРУХИ «Реконфігурація інвестиційного забезпечення та формування резильєнтності агропідприємств у біоекономічній парадигмі нової безпекової реальності: методологія, діагностика, моделювання»
Abstract. The review examines Nina Petrukha’s monograph devoted to the reconfiguration of investment support for agricultural enterprises and the formation of their resilience under conditions of a wartime economy, heightened security risks, and bioeconomic transformation. The monograph is distinguished by its conceptual integrity, interdisciplinary approach, methodological novelty, and practical significance for the development of the agricultural sector, post-war recovery, and the strengthening of resilient economic systems.
ЖУРНАЛ «РЕГІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ УКРАЇНИ» ЯК СКЛАДОВА НАУКОВОЇ СПАДЩИНИ ЗАХІДНОУКРАЇНСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ
СОЦІАЛЬНО-ДЕМОГРАФІЧНИЙ ПРОФІЛЬ ВНУТРІШНЬО-ПЕРЕМІЩЕНИХ ОСІБ В УКРАЇНІ
АНОТАЦІЯ Вступ. Внутрішнє переміщення населення стало одним із наймасштабніших соціально-демографічних наслідків повномасштабної війни в Україні. Формування чисельної групи внутрішньо переміщених осіб (ВПО) зі специфічними демографічними, соціальними та економічними характеристиками актуалізує необхідність комплексного аналізу їхнього соціально-демографічного профілю як основи для розроблення ефективної державної політики у сфері соціального захисту, інтеграції та демографічного відновлення. Мета. є комплексне оцінювання соціально-демографічного профілю внутрішньо переміщених осіб в Україні на основі сучасних адміністративних даних та результатів соціологічних досліджень, виявлення його основних особливостей і визначення їх значення для формування державної демографічної, соціальної та регіональної політики. Методи дослідження. Методологічною основою дослідження стали системний, структурно-функціональний, порівняльний та статистичний методи аналізу, методи узагальнення й групування. Інформаційну базу дослідження становили офіційні статистичні матеріали, дані державних реєстрів, результати соціологічних досліджень міжнародних організацій та національних опитувань. Результати. Встановлено, що соціально-демографічний профіль внутрішньо переміщених осіб суттєво відрізняється від структури населення України загалом. Визначено особливості статево-вікової структури, сімейного складу, рівня освіти, зайнятості, матеріального становища та інших характеристик ВПО. Обґрунтовано, що серед внутрішньо переміщених осіб спостерігається висока концентрація соціально вразливих категорій населення, зокрема дітей, осіб похилого віку, осіб з інвалідністю та домогосподарств із підвищеними соціальними потребами. Виявлено ключові проблеми, пов’язані із забезпеченням житлом, працевлаштуванням, доступом до медичних, соціальних та освітніх послуг, а також інтеграцією ВПО у приймаючі громади. Висновки. Соціально-демографічний профіль внутрішньо переміщених осіб свідчить про формування в Україні окремої соціальної групи населення зі специфічними демографічними та соціально-економічними характеристиками, які потребують урахування при формуванні державної демографічної, соціальної та регіональної політики. Комплексний аналіз характеристик ВПО дозволяє більш обґрунтовано визначати пріоритети державної підтримки, планувати заходи з інтеграції переміщеного населення та мінімізувати довгострокові соціально-демографічні наслідки війни. Ключові слова: внутрішньо переміщені особи, соціально-демографічний профіль, внутрішня міграція, демографічна структура, зайнятість, соціальна інтеграція, війна. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 4, бібл.: 30. Dmytro SHUSHPANOV, Nazarii DMYTRYSHYN SOCIO-DEMOGRAPHIC PROFILE OF INTERNALLY DISPLACED PERSONS IN UKRAINE Abstract Introduction. Internal displacement has become one of the most significant socio-demographic consequences of the full-scale war in Ukraine. The emergence of a large population of internally displaced persons (IDPs) with distinct demographic, social, and economic characteristics highlights the need for a comprehensive analysis of their socio-demographic profile as a basis for developing effective public policies in the areas of social protection, integration, and demographic recovery. Purpose. The purpose of the article is a comprehensive assessment of the socio-demographic profile of internally displaced persons in Ukraine based on modern administrative data and the results of sociological research, identifying its main features and determining their significance for the formation of state demographic, social and regional policy. Methods. The study is based on a combination of systemic, structural-functional, comparative, and statistical methods of analysis, as well as methods of generalization and grouping. The empirical basis includes official statistical data, state register information, and findings from national surveys and sociological studies conducted by international organizations. Results. The study demonstrates that the socio-demographic profile of internally displaced persons differs substantially from that of the general population of Ukraine. The analysis identifies specific features of the gender and age structure, household composition, educational attainment, employment, material well-being, and other socio-demographic characteristics of IDPs. It is substantiated that internally displaced persons include a disproportionately high share of socially vulnerable groups, particularly children, older persons, persons with disabilities, and households with increased social support needs. The study also reveals major challenges related to housing, employment, access to healthcare, social and educational services, as well as the integration of IDPs into host communities. Conclusions. The socio-demographic profile of internally displaced persons indicates the emergence in Ukraine of a distinct social group characterized by specific demographic and socio-economic features that should be taken into account in the formulation of demographic, social, and regional policies. A comprehensive analysis of IDP characteristics provides a stronger evidence base for setting public policy priorities, designing integration measures, and mitigating the long-term socio-demographic consequences of the war. Keywords: internally displaced persons, socio-demographic profile, internal migration, demographic structure, employment, social integration, war. Formulas: 0, Fig.: 2, Table: 4, Refs.: 30.
ДЕМОГРАФІЯ, СОЦІАЛЬНА ЕКОНОМІКА І ПОЛІТИКА
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ПІДХОДИ ДО ВИВЧЕННЯ СОЦІАЛЬНО-ДЕМОГРАФІЧНОЇ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ
АНОТАЦІЯ Вступ. Сучасні соціально-економічні, демографічні та безпекові виклики зумовлюють необхідність переосмислення традиційних підходів до аналізу відтворення населення та людського потенціалу. Особливої актуальності ці питання набувають в умовах повномасштабної війни в Україні, яка супроводжується значними демографічними втратами, вимушеною міграцією, погіршенням стану здоров’я населення та трансформацією соціальних інститутів. За таких умов зростає потреба у формуванні цілісного теоретико-методологічного підходу до дослідження соціально-демографічної резильєнтності як здатності суспільства зберігати та відновлювати людський потенціал в умовах кризових впливів. Мета дослідження. Метою статті є узагальнення основних наукових підходів до трактування резильєнтності та обґрунтування концептуальних засад дослідження соціально-демографічної резильєнтності як самостійної наукової категорії. Методи дослідження. У дослідженні використано системний, міждисциплінарний та порівняльний підходи, методи наукового узагальнення, аналізу і синтезу, а також концептуального моделювання. Теоретичною основою дослідження стали праці вітчизняних та зарубіжних науковців у сфері психологічної, соціальної, соціально-економічної та демографічної резильєнтності. Результати. Досліджено еволюцію наукових підходів до трактування резильєнтності та визначено особливості її застосування у різних галузях наукового знання. Узагальнено основні положення психологічного, соціального, соціально-економічного та демографічного підходів до вивчення резильєнтності. Обґрунтовано доцільність інтеграції соціального та демографічного підходів у межах концепції соціально-демографічної резильєнтності. Запропоновано авторське визначення соціально-демографічної резильєнтності як інтегральної характеристики здатності населення та соціально-демографічних систем зберігати життєздатність, адаптуватися до кризових впливів, відновлювати людський потенціал і забезпечувати подальший розвиток суспільства. Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розроблення методичних підходів до оцінювання соціально-демографічної резильєнтності, обґрунтування її структурних компонентів та формування системи показників для аналізу соціально-демографічних процесів в умовах криз і повоєнного відновлення. Ключові слова: резильєнтність; соціальна резильєнтність; демографічна резильєнтність; соціально-демографічна резильєнтність; людський потенціал; демографічний розвиток; війна. Формул: 0; рис.: 1; табл.: 1; бібл.: 29. Andrii TVERDOHLIB CONCEPTUAL APPROACHES TO THE STUDY OF SOCIO-DEMOGRAPHIC RESILIENCE ANNOTATION Introduction. Contemporary demographic, social, economic, and security challenges have intensified the need to reconsider traditional approaches to the analysis of population development and human potential. These issues have become particularly relevant in the context of the full-scale war in Ukraine, which has resulted in significant demographic losses, forced migration, deterioration of population health, and transformation of social institutions. Under such conditions, there is a growing need for a comprehensive theoretical and methodological framework for studying socio-demographic resilience as the ability of society to preserve and restore its human potential under crisis conditions. Purpose of the study. The purpose of the article is to generalize the main scientific approaches to the interpretation of resilience and to substantiate the conceptual foundations of socio-demographic resilience as an independent scientific category. Research methods. The study is based on systemic, interdisciplinary, and comparative approaches. Methods of scientific generalization, analysis and synthesis, as well as conceptual modeling, were applied. The theoretical basis of the research consists of the works of Ukrainian and foreign scholars devoted to psychological, social, socio-economic, and demographic resilience. Results. The evolution of scientific approaches to the interpretation of resilience is examined, and the specific features of its application across different fields of scientific knowledge are identified. The key provisions of psychological, social, socio-economic, and demographic approaches to resilience are generalized. The expediency of integrating social and demographic approaches within the framework of socio-demographic resilience is substantiated. An author’s definition of socio-demographic resilience is proposed as an integral characteristic of the ability of population and socio-demographic systems to maintain viability, adapt to crisis impacts, restore human potential, and ensure further societal development. Prospects. Further research should focus on the development of methodological approaches to the assessment of socio-demographic resilience, substantiation of its structural components, and formation of a system of indicators for analyzing socio-demographic processes under conditions of crises and post-war recovery. Keywords: resilience; social resilience; demographic resilience; socio-demographic resilience; human potential; demographic development; war. Formulas: 0; fig.: 1; tabl.: 1; bibl.: 29.
ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ ВІДТВОРЕННЯ ПЕРСОНАЛУ ОРГАНІЗАЦІЇ
АНОТАЦІЯ Вступ. В умовах посилення конкуренції, демографічних викликів, цифрової трансформації та змін у характері праці особливого значення набуває забезпечення безперервного відтворення персоналу організації. Ефективність процесів відтворення персоналу визначає стабільність кадрового потенціалу, рівень продуктивності праці, інноваційну спроможність і конкурентоспроможність організацій. Водночас у сучасній науковій літературі відсутній єдиний підхід до трактування категорій «персонал» та «відтворення персоналу», що зумовлює необхідність подальшого теоретичного осмислення цієї проблематики. Мета статті – обґрунтувати сутність, зміст і значення відтворення персоналу організації на основі узагальнення наукових підходів до відтворення робочої сили, трудового потенціалу та людського капіталу. Методи дослідження. Для досягнення поставленої мети використано методи аналізу та синтезу, порівняння, узагальнення, системний і структурно-функціональний підходи, а також методи наукової абстракції та логічного узагальнення. Результати. У статті проаналізовано наукові підходи до визначення сутності категорії «персонал» у межах ресурсного, організаційного, функціонального та соціально-економічного підходів. Узагальнено еволюцію наукових поглядів на процеси відтворення людських ресурсів через дослідження категорій «відтворення робочої сили», «відтворення трудового потенціалу» та «відтворення людського капіталу». Обґрунтовано доцільність використання категорії «відтворення персоналу» як інтегрованого поняття, що характеризує системний процес формування, розвитку, використання та збереження кадрового потенціалу організації. Визначено сутність, форми та рівні відтворення персоналу, розкрито відмінності між простим і розширеним відтворенням, а також охарактеризовано індивідуальний, організаційний і суспільний рівні реалізації цього процесу. Встановлено взаємозв’язок відтворення персоналу із системою управління людськими ресурсами, кадровою стратегією та концепцією людського капіталу. Обґрунтовано, що ефективне відтворення персоналу має інвестиційний характер і спрямоване на розвиток компетентностей, адаптивності та здатності працівників до навчання впродовж життя. Ключові слова: персонал; відтворення персоналу; трудовий потенціал; робоча сила; людський капітал; кадровий потенціал; управління персоналом; людські ресурси. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 2, бібл.: 18. Andrii KOTSUR, Roman KOSHILPhD THEORETICAL FOUNDATIONS OF ORGANIZATION PERSONNEL REPRODUCTION ANNOTATION Introduction. Under conditions of increasing competition, demographic challenges, digital transformation, and changes in the nature of work, ensuring continuous personnel reproduction has become a strategic priority for organizations. The effectiveness of personnel reproduction processes determines the stability of human resources potential, labour productivity, innovative capacity, and organizational competitiveness. At the same time, contemporary scientific literature lacks a unified approach to interpreting the concepts of «personnel» and «personnel reproduction», which necessitates further theoretical research. Purpose. To substantiate the essence, content, and significance of personnel reproduction in organizations based on the generalization of scientific approaches to labour force reproduction, labour potential reproduction, and human capital reproduction. Research methods. The study applies methods of analysis and synthesis, comparison, generalization, systemic and structural-functional approaches, as well as methods of scientific abstraction and logical generalization. Results. The article analyses scientific approaches to defining the category of personnel within resource-based, organizational, functional, and socio-economic approaches. The evolution of scientific views on human resource reproduction is generalized through the concepts of labour force reproduction, labour potential reproduction, and human capital reproduction. The expediency of using the category of personnel reproduction as an integrated concept characterizing a systemic process of formation, development, utilization, and retention of an organization’s human resources potential is substantiated. The essence, forms, and levels of personnel reproduction are identified, while the differences between simple and expanded reproduction are revealed. Individual, organizational, and societal levels of personnel reproduction are characterized. The relationship between personnel reproduction, human resource management systems, personnel strategies, and the concept of human capital is established. It is substantiated that effective personnel reproduction has an investment-oriented nature aimed at developing competencies, adaptability, and lifelong learning abilities. Keywords: personnel; personnel reproduction; labour potential; labour force; human capital; human resources potential; personnel management; human resources. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 2, bibl.: 18.
ІМПЛЕМЕНТАЦІЯ МІЖНАРОДНИХ СТАНДАРТІВ ЯКОСТІ МЕДИЧНИХ ПОСЛУГ В УКРАЇНІ: ІНСТИТУЦІЙНІ БАР’ЄРИ, УПРАВЛІНСЬКІ ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ АДАПТАЦІЇ
АНОТАЦІЯ Вступ. Імплементація міжнародних стандартів якості медичних послуг є важливою передумовою підвищення безпечності, результативності, доступності та пацієнтоорієнтованості системи охорони здоров’я України, особливо в умовах воєнних і післявоєнних викликів. Мета – дослідження особливостей імплементації міжнародних стандартів якості медичних послуг в Україні, ідентифікація ключових інституційних, організаційних, кадрових, фінансових і цифрових бар’єрів цього процесу та визначення перспективних напрямів їх адаптації. Методи дослідження. Використано методи аналізу і синтезу, систематизації, порівняння, структурно-функціонального аналізу, узагальнення та логічного моделювання. Результати. Систематизовано основні міжнародні орієнтири забезпечення якості медичних послуг, зокрема підходи ВООЗ, стандарти ISO 7101:2023 та ISO 9001:2015, акредитаційні стандарти, методології розроблення клінічних настанов та інструменти оцінювання доказовості рекомендацій. Визначено нормативний, інституційний, організаційний, клінічний, цифрово-аналітичний і культурно-поведінковий рівні імплементації міжнародних стандартів якості медичних послуг в Україні. Ідентифіковано ключові бар’єри їх практичного впровадження: інституційні, нормативно-методичні, фінансово-ресурсні, кадрові, організаційно-управлінські, цифрово-аналітичні, культурно-поведінкові, пацієнтоорієнтовані та кризові. Обґрунтовано перспективні напрями адаптації міжнародних стандартів, що передбачають гармонізацію нормативної бази, розвиток внутрішніх систем управління якістю, запровадження внутрішнього аудиту і цифрового моніторингу, посилення кадрового потенціалу, культури безпеки пацієнтів, інклюзивності та стійкості медичної системи. Висновки. Імплементація міжнародних стандартів якості медичних послуг має розглядатися як комплексний процес інтеграції міжнародних вимог у повсякденну управлінську, клінічну та цифрову практику закладів охорони здоров’я. Її результативність залежить від узгодженості дій органів державної влади, керівництва медичних закладів, медичного персоналу та пацієнтів, а також від спроможності системи охорони здоров’я забезпечувати безперервність і якість послуг в умовах кризових навантажень. Ключові слова: медичні послуги, медична допомога, міжнародні стандарти якості, управління якістю, заклади охорони здоров’я, пацієнтоорієнтованість, безпека пацієнтів, цифровізація. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 2, бібл.: 35 Andrii Artymovych IMPLEMENTATION OF INTERNATIONAL STANDARDS FOR THE QUALITY OF HEALTHCARE SERVICES IN UKRAINE: INSTITUTIONAL BARRIERS, MANAGERIAL CHALLENGES, AND ADAPTATION PROSPECTS ABSTRACT Introduction. The implementation of international standards for the quality of healthcare services is an important prerequisite for improving the safety, effectiveness, accessibility, and patient-centeredness of Ukraine’s healthcare system, particularly under wartime and post-war recovery challenges. Purpose. The purpose of the study is to investigate the features of implementing international standards for the quality of healthcare services in Ukraine, identify the key institutional, organizational, human resource, financial, and digital barriers to this process, and determine promising directions for their adaptation. Research methods. The study employs methods of analysis and synthesis, systematization, comparison, structural and functional analysis, generalization, and logical modeling. Results. The main international benchmarks for ensuring the quality of healthcare services have been systematized, including WHO approaches, ISO 7101:2023 and ISO 9001:2015 standards, accreditation standards, clinical guideline development methodologies, and tools for assessing the evidence base of recommendations. The regulatory, institutional, organizational, clinical, digital-analytical, and cultural-behavioral levels of implementing international quality standards in Ukraine have been identified. The key barriers to their practical implementation have been determined, including institutional, regulatory and methodological, financial and resource-related, human resource, organizational and managerial, digital-analytical, cultural-behavioral, patient-centered, and crisis-related barriers. Promising directions for adapting international standards have been substantiated, including the harmonization of the regulatory framework, development of internal quality management systems, implementation of internal audits and digital monitoring, strengthening of human resource capacity, patient safety culture, inclusiveness, and healthcare system resilience. Conclusions. The implementation of international standards for the quality of healthcare services should be regarded as a comprehensive process of integrating international requirements into the day-to-day managerial, clinical, and digital practices of healthcare institutions. Its effectiveness depends on coordinated actions by public authorities, healthcare institution managers, medical personnel, and patients, as well as on the capacity of the healthcare system to ensure the continuity and quality of services under crisis conditions. Keywords: healthcare services, medical care, international quality standards, quality management, healthcare institutions, patient-centeredness, patient safety, digitalization. Formulas: 0, Figures: 2, Tables: 2, References: 35.
ТРАНСФОРМАЦІЯ ПІДХОДІВ ДО УПРАВЛІННЯ ЯКІСТЮ В ЗАКЛАДАХ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я УКРАЇНИ
Анотація Актуальність. Провденення дослідження зумовлене трансформацією ринку медичних послуг під впливом медичної реформи, безпекових та євроінтеграційних викликів, де пацієнтоорієнтованість стає ключовим чинником економічної конкурентоспроможності закладу та обов’язковою умовою його фінансової стійкості та ефективного функціонування. Методи. Теоретичною та методологічною основою статті є фундаментальні положення сучасної економічної науки, праці вітчизняних та зарубіжних учених та практиків. У межах цього дослідження використано системний, маркетинговий, інноваційний, процесний підходи. У процесі дослідження використовувались методи системного, структурного, факторного, порівняльного аналізу. Результати. У статті досліджено теоретико-методологічні та практичні аспекти трансформації систем управління якістю в закладах охорони здоров’я України. Обґрунтовано актуальність переходу від традиційних адміністративних моделей менеджменту до людиноцентричної парадигми в контексті. Акцентовано, що запровадження пацієнтоорієнтованої моделі управління якістю в закладах охорони здоров’я України вимагає реалізації системного алгоритму дій, що має охоплювати технологічний, організаційний та соціокультурний рівні менеджменту. Автор проаналізував основні критерії якості сучасної медичної допомоги, серед яких виокремлено безпеку, вчасність, справедливість, пацієнтоорієнтованість та економічну раціональність. У роботі систематизовано стратегічні шляхи запровадження пацієнтоорієнтованої моделі управління, зокрема: цифровізацію клієнтського шляху, впровадження інструментів зворотного зв’язку, трансформацію організаційної культури закладу та адаптацію сервісного середовища до потреб пацієнтів. Доведено, що людиноцентричний менеджмент є інструментом підвищення прихильності пацієнтів до лікування, що безпосередньо впливає на фінансову стійкість установи. Перспективи. Перспективи практичного застосування отриманих результатів полягають у можливості їх імплементації в стратегічні моделі управління медичними закладами для забезпечення їхньої фінансової стабільності та високої конкурентоспроможності в умовах ринкової трансформації галузі. Напрацьовані методичні підходи можуть стати базисом для вдосконалення внутрішніх систем контролю якості надання медичних послуг. Ключові слова: заклади охорони здоров’я, якість медичних послуг, управління якістю, пацієнтоорієнтованість, конкурентоспроможність медичних закладів, воєнний стан, медична реформа. Формули: 0, рис.: 1, табл.: 0, бібл.: 20. Anatolii Ivaskiv TRANSFORMATION OF QUALITY MANAGEMENT APPROACHES IN HEALTHCARE FACILITIES OF UKRAINE ANNOTATION Background. The study is highly relevant given the transformation of the healthcare services market under the influence of medical reform, as well as security and European integration challenges. In this context, patient-centeredness is becoming a key factor in the economic competitiveness of a facility and a mandatory condition for its financial stability and efficient functioning. Methods. The theoretical and methodological basis of the article is formed by the fundamental provisions of modern economic science and the works of domestic and foreign scholars and practitioners. Within this study, systemic, marketing, innovative, and process approaches were applied. The research process involved methods of systemic, structural, factor, and comparative analysis. Results. The article explores the theoretical, methodological, and practical aspects of transforming quality management systems in healthcare facilities in Ukraine. The necessity of transitioning from traditional administrative management models to a human-centered paradigm is substantiated. It is emphasized that the implementation of a patient-centered quality management model in Ukrainian healthcare facilities requires a systemic algorithm of actions covering technological, organizational, and socio-cultural management levels. The author analyzes the main quality criteria for modern medical care, highlighting safety, timeliness, equity, patient-centeredness, and economic rationality. The paper systematizes strategic pathways for implementing a patient-centered management model, including digitalization of the patient journey, introduction of feedback tools, transformation of organizational culture, and adaptation of the service environment to patient needs. It is proven that human-centered management serves as a tool for increasing patient compliance, which directly impacts the financial stability of the institution. Discussion. The prospects for the practical application of the results lie in the possibility of their implementation into strategic management models of medical facilities to ensure their financial stability and high competitiveness amidst the market transformation of the industry. The developed methodological approaches can serve as a basis for improving internal quality control systems for medical service delivery. Keywords: healthcare facilities, quality of medical services, quality management, patient-centeredness, competitiveness of medical facilities, martial law, medical reform. Formulas: 0, fig.: 1, tabl.: 0, bibl.: 20.
СУЧАСНІ ВИКЛИКИ ФУНКЦІОНУВАННЯ КОМАНД: ЕМОЦІЙНИЙ ВИМІР
АНОТАЦІЯ Вступ. У сучасних умовах соціально-економічної нестабільності, зумовленої повномасштабною війною в Україні, зростає роль команд як ключового елементу розвитку продуктивних сил та забезпечення організаційної стійкості. Функціонування команд у кризових умовах супроводжується підвищеним рівнем стресу, емоційного напруження та невизначеності, що актуалізує необхідність дослідження емоційного інтелекту як важливого управлінського ресурсу. Мета – дослідити роль емоційного інтелекту в управлінні командами в умовах війни, з урахуванням регіональних особливостей функціонування організацій в Україні та впливу стресових факторів на командну взаємодію. Методи дослідження. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема: аналіз і синтез наукових джерел, системний та структурно-функціональний підходи, порівняльний аналіз, узагальнення, а також методи логічного та абстрактного мислення для формування теоретичних висновків. Результати. Обґрунтовано, що емоційний інтелект виступає ключовим чинником ефективної командної взаємодії, зниження рівня конфліктності, підтримки психологічної безпеки та адаптації команд до кризових умов. Виявлено, що вплив емоційного інтелекту на управління командами має регіональні особливості, зумовлені різним рівнем воєнних загроз, соціально-економічної напруги та організаційного досвіду. Доведено, що розвиток емоційного інтелекту керівників і членів команд сприяє підвищенню організаційної стійкості та збереженню продуктивності в умовах тривалого стресу. Висновки. Емоційний інтелект є стратегічним ресурсом управління командами в умовах війни та важливою складовою розвитку продуктивних сил України. Його цілеспрямований розвиток дозволяє підвищити адаптивність команд, зменшити негативний вплив стресових чинників і забезпечити стабільність функціонування організацій у різних регіонах країни. Ключові слова: команда, емоційний інтелект, управління командами, війна, стрес, регіональні особливості, організаційна стійкість. Формули: 0, рис.:2, табл.:1, бібл.:15 Zoryana PUSHKAR, Bohdan PUSHKAR MODERN CHALLENGES IN TEAM FUNCTIONING: THE EMOTIONAL DIMENSION ABSTRACT Introduction. In the context of socio-economic instability caused by the full-scale war in Ukraine, the role of teams as a key element in the development of productive forces and organizational resilience has significantly increased. The functioning of teams under crisis conditions is accompanied by elevated levels of stress, emotional tension, and uncertainty, which actualizes the need to study emotional intelligence as an important managerial resource. Purpose. The purpose of the study is to investigate the role of emotional intelligence in team management under wartime conditions, taking into account regional differences in organizational functioning in Ukraine and the impact of stress factors on team interaction. Research methods. The study employs general scientific and special research methods, including analysis and synthesis of scientific sources, systemic and structural-functional approaches, comparative analysis, generalization, as well as logical and abstract reasoning methods for developing theoretical conclusions. Results. The study substantiates that emotional intelligence is a key factor in effective team interaction, conflict reduction, psychological safety, and team adaptation to crisis conditions. It is revealed that the impact of emotional intelligence on team management demonstrates regional differences determined by varying levels of military threats, socio-economic pressure, and organizational experience. The development of emotional intelligence among leaders and team members contributes to strengthening organizational resilience and maintaining productivity under prolonged stress. Conclusions. Emotional intelligence is a strategic resource for team management in wartime conditions and an essential component of the development of Ukraine’s productive forces. Its systematic development enhances team adaptability, mitigates the negative effects of stress, and ensures the sustainable functioning of organizations across different regions of the country. Keywords: team, emotional intelligence, team management, war, stress, regional differences, organizational resilience. Formulas: 0, fig.:2, tabl.: 1, bibl.: 15.
МЕДИЧНІ ВІДХОДИ В КОНТЕКСТІ ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ РЕГІОНУ
АНОТАЦІЯ Вступ. Актуальність ефективного управління медичними відходами зумовлена необхідністю мінімізації їхнього негативного впливу на довкілля, запобігання поширенню інфекційних і токсикологічних ризиків, забезпечення належного санітарно-епідеміологічного стану територій та формування дієвої системи екологічної безпеки регіону в умовах постійного зростання обсягів небезпечних відходів медичного і ветеринарного походження. Мета статті – наукове обґрунтування напрямів модернізації регіональної системи поводження з медичними відходами як важливої складової екологічної безпеки. Методи дослідження. Для підготовки наукової публікації були застосовані методи аналізу та синтезу, а також системного узагальнення, графічні методи. Результати. Отримані результати засвідчують, що управління медичними відходами в Тернопільській області має важливе санітарно-епідеміологічне та екологічне значення. Зростання обсягів відходів категорій А, В і С посилює навантаження на систему їх збирання, зберігання, транспортування та знешкодження. Ключовою проблемою залишається низький рівень офіційного звітування: із понад тисячі закладів охорони здоров’я лише кілька десятків регулярно підтверджують передачу відходів ліцензованим підприємствам. Це свідчить про ризик неповного обліку та недостатньої простежуваності руху медичних відходів. Попри декларування наявності договорів, відповідальних осіб і внутрішніх процедур, статистичні дані вказують на обмежене фактичне охоплення системою контролю. Окремої уваги потребують також медичні відходи ветеринарної практики, обсяги яких суттєво зросли у 2024 році та можуть становити додаткові інфекційні, токсикологічні й зоонозні ризики. Ключові слова: медичні відходи; медичні відходи ветеринарної практики; утилізація; управління; екологічна безпека; регіон. Формули: 0, рис.: 2, табл.2: , бібл.:16 . Vasyl FAIFURA, Leonid BYTSYURA, Serhii HUNKO MEDICAL WASTE MANAGEMENT IN THE CONTEXT OF REGIONAL ENVIRONMENTAL SAFETY ANNOTATION Introduction. The relevance of effective medical waste management is determined by the need to Introduction. Effective medical waste management has become an increasingly important component of environmental safety policy at both national and regional levels. The relevance of this issue is driven by the need to minimize the negative environmental impact of hazardous waste, prevent the spread of infectious diseases and toxic substances, ensure proper sanitary and epidemiological conditions, and strengthen the overall environmental security system. The problem has become particularly acute due to the growing volumes of medical and veterinary waste generated by healthcare institutions, laboratories, veterinary clinics, and other facilities providing medical and veterinary services. Insufficient control over waste handling processes may lead to environmental contamination, public health threats, and the emergence of additional epidemiological risks. Purpose. The purpose of the article is to provide a scientific substantiation of the directions for modernization of the regional medical waste management system as an important component of environmental safety and sustainable regional development. Research methods. The study is based on the application of general scientific methods, including analysis and synthesis, comparison, systematization, and generalization. Graphical methods were used to visualize the dynamics and structure of medical waste generation and management. Statistical information and reporting data on waste generation, accumulation, transportation, and disposal in the Ternopil region served as the empirical basis of the research. Results. The research findings confirm that medical waste management in the Ternopil region has significant sanitary, epidemiological, environmental, and socio-economic importance. An increase in the volumes of category A, B, and C waste creates additional pressure on the existing infrastructure for waste collection, temporary storage, transportation, treatment, and disposal. The analysis revealed that one of the most critical challenges is the insufficient level of official reporting and monitoring. Although more than one thousand healthcare institutions operate within the region, only several dozen regularly provide documented confirmation of transferring hazardous waste to licensed waste management enterprises. This situation indicates potential deficiencies in waste accounting procedures and limited traceability throughout the waste management chain. The study also demonstrates a discrepancy between formally established waste management practices and their actual implementation. While healthcare institutions generally report the existence of contracts with licensed operators, designated responsible personnel, and internal management procedures, statistical evidence suggests that the practical coverage of monitoring and control mechanisms remains limited. Special attention should be given to veterinary medical waste, whose generation volumes increased considerably in 2024. Such waste may constitute additional infectious, toxicological, and zoonotic hazards, requiring strengthened regulatory oversight and improved disposal technologies. The results support the necessity of further modernization of the regional medical waste management system through enhanced reporting mechanisms, improved traceability, stricter compliance monitoring, and the introduction of advanced environmentally safe waste treatment technologies. Keywords: medical waste; veterinary medical waste; disposal; waste management; environmental safety; region. Formulas: 0, fig.:2 , table:2 , bibl.:16 .
СТРАТЕГІЧНІ ІМПЕРАТИВИ ВІДНОВЛЕННЯ СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНОЇ АКТИВНОСТІ В КОНТЕКСТІ ТРАНСФОРМАЦІЇ МІЖНАРОДНИХ ЛОГІСТИЧНИХ ПРОЦЕСІВ ТА ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ
АНОТАЦІЯ Вступ. У статті досліджено проблематику відновлення соціально-економічної активності України в умовах повномасштабної війни, що супроводжується руйнуванням традиційних логістичних ланцюгів та зростанням ролі логістики як ключового елементу національної безпеки. Актуальність теми зумовлена необхідністю формування нових підходів до організації міжнародних логістичних процесів з урахуванням безпекових викликів і глобальних трансформацій. Матеріали та методи. Методологічну основу дослідження становлять системний і порівняльний аналіз, SWOT-аналіз та економіко-статистичні методи. Інформаційною базою слугували дані міжнародних організацій (Світового банку, OECD), Державної служби статистики України, а також наукові публікації, індексовані у Scopus та Web of Science. Теоретичну основу сформували положення теорії міжнародної логістики, концепції економічної безпеки та теорії стійких ланцюгів постачання. Результати і обговорення. Встановлено, що трансформація міжнародних логістичних процесів характеризується зміщенням транспортних маршрутів у напрямі ЄС, активізацією використання Дунайського регіону та розвитком «коридорів солідарності». Обґрунтовано, що логістика виступає визначальним фактором відновлення експорту, формування регіональної економічної динаміки та активізації підприємницької діяльності. Доведено, що логістична система набуває стратегічного значення як складова національної безпеки, забезпечуючи функціонування критичної інфраструктури, енергетичну та продовольчу стабільність. Наукова новизна полягає в інтеграції логістичних трансформацій у парадигму економічної безпеки та обґрунтуванні системи стратегічних імперативів відновлення. Висновки. Узагальнено ключові виклики відновлення соціально-економічної системи та визначено стратегічні імперативи, серед яких адаптивність, стійкість і інтегрованість у глобальні логістичні мережі. Доведено, що реалізація цих імперативів створює передумови для формування ефективної моделі економічного розвитку в умовах невизначеності та сприяє зміцненню національної безпеки. Ключові слова: безпекові виклики; стійкі ланцюги постачання; міжнародна логістика; відновлення економіки; транспортна інфраструктура Формули: 0; рис.: 0; табл.: 2; бібл.: 12. Alla TKACHENKO, Tetiana POZHUIEVA STRATEGIC IMPERATIVES FOR RESTORING SOCIO-ECONOMIC ACTIVITY IN THE CONTEXT OF THE TRANSFORMATION OF INTERNATIONAL LOGISTICS PROCESSES AND ENSURING NATIONAL SECURITY ANNOTATION Introduction. The article examines the problem of restoring socio-economic activity in Ukraine under full-scale war conditions, which has led to the destruction of traditional logistics chains and increased the role of logistics as a key element of national security. The relevance of the study is determined by the need to develop new approaches to international logistics processes considering security challenges and global transformations. Methods. The methodological framework includes system analysis, comparative analysis, SWOT analysis, and economic-statistical methods. The study is based on data from international organizations (World Bank, OECD), the State Statistics Service of Ukraine, and scientific publications indexed in Scopus and Web of Science. The theoretical basis includes international logistics theory, the concept of economic security, and resilient supply chain theory. Results and discussion. The study reveals that the transformation of international logistics is characterized by a shift of transport routes towards the EU, the growing importance of the Danube region, and the development of “solidarity corridors.” Logistics is proven to be a key factor in export recovery, regional economic development, and business activity. It is substantiated that logistics has become a strategic component of national security by ensuring the functioning of critical infrastructure, energy, and food security. The scientific novelty lies in integrating logistics transformations into the economic security paradigm and substantiating strategic recovery imperatives. Conclusions. The key challenges of socio-economic recovery are systematized, and strategic imperatives are identified, including adaptability, resilience, and integration into global logistics systems. Their implementation forms the basis for sustainable economic development and strengthening national security. Keywords: security challenges; resilient supply chains; international logistics; economic recovery; transport infrastructure Formulas: 0, fig.: 0 , tabl.: 2 , bibl.: 12 .
УДОСКОНАЛЕННЯ РЕСУРСНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ОРГАНУ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
АНОТАЦІЯ Вступ. В умовах децентралізації та обмеженості бюджетних надходжень ефективне управління ресурсами стає ключовим фактором спроможності громад. Удосконалення ресурсного забезпечення (фінансового, кадрового, матеріально-технічного, інформаційного) дозволяє органам місцевого самоврядування вирішувати завдання розвитку території, якісніше надавати послуги населенню та оперативно реагувати на виклики воєнного стану. Пошук нових інструментів залучення інвестицій та оптимізація внутрішніх ресурсів є критично важливими для сталого розвитку територій та зміцнення довіри громадян до місцевої влади. Мета дослідження полягає у комплексному аналізі стану ресурсного забезпечення органу місцевого самоврядування та обґрунтуванні напрямів його удосконалення з урахуванням сучасних викликів. Методи дослідження. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема: аналіз і синтез для узагальнення теоретичних підходів до трактування категорії «ресурсне забезпечення»; статистичний аналіз для оцінювання ресурсного забезпечення та фінансової спроможності Підволочиської громади; SWOT-аналіз для ідентифікації сильних і слабких сторін, можливостей і загроз розвитку; системний підхід для комплексної оцінки ресурсного потенціалу. Результати дослідження. Встановлено, що ресурсне забезпечення детермінує результативність діяльності органу місцевого самоврядування та його здатність реалізувати власні та делеговані повноваження. За результатами аналізу ресурсного підґрунтя розвитку Підволочиської територіальної громади зроблено висновки про те, що вона функціонує в умовах обмежених фінансових можливостей, та, водночас, має достатній рівень ресурсного забезпечення для виконання базових функцій органу місцевого самоврядування. Фінансова спроможність громади оцінюється як оптимальна. SWOT-аналіз дозволив визначити важливі переваги громади, зокрема: вигідне економіко-географічне розташування, наявність інвестиційного потенціалу та розвинену соціальну інфраструктуру, а також проблемні аспекти, такі як демографічні виклики, слабкість виробничої та технологічної інфраструктури, обмеженість інвестиційних ресурсів. Серед зовнішніх можливостей виокремлено залучення міжнародної допомоги та розвиток міжмуніципального співробітництва, тоді як основними загрозами залишаються воєнні ризики, міграційні процеси та дефіцит фінансових ресурсів. Вказане обумовлює необхідність інноватизації механізмів управління ресурсами та посилення ресурсного забезпечення діяльності органу місцевого самоврядування. Перспективи досліджень. Подальші наукові розвідки доцільно спрямувати на розроблення ефективних інструментів підвищення ресурсної спроможності територіальних громад, зокрема через впровадження ресурсного аудиту, цифрових технологій управління, механізмів державно-приватного партнерства та стимулювання розвитку людського капіталу. Особливої уваги потребує пошук напрямів адаптації громад до умов війни та перспектив повоєнного відновлення. Ключові слова: місцеве самоврядування, ресурси територіальної громади, ресурсне забезпечення соціально-економічного розвитку, фінансова спроможність територіальної громади, управління ресурсами, інфраструктура. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 3, бібл.: 13. Dudkina Olena, Chykalo Inna IMPROVEMENT OF RESOURCE PROVISION OF LOCAL SELF-GOVERNMENT ACTIVITIES IN MARTIAL STATE CONDITIONS ANNOTATION Introduction. In the context of decentralization and limited budget revenues, effective resource management is a key factor in community capacity. Improving resource provision (financial, human, and material-technical) enables local governments to provide higher quality services to the population and respond promptly to the challenges of martial law. Identifying new tools for attracting investment and optimizing internal resources is critical for the sustainable development of territories and strengthening citizens’ trust in local authorities. The purposeof the study aim is to conduct a comprehensive analysis of the current state of resource provision for a local government body and to substantiate directions for its improvement, considering modern challenges. Methods. The study employed both general scientific and specialized methods, including: analysis and synthesis to generalize theoretical approaches to the category of "resource provision"; statistical analysis to evaluate the resource base and financial capacity of the Pidvolochysk hromada; SWOT analysis to identify strengths, weaknesses, opportunities, and threats to development; and a systems approach for a comprehensive assessment of resource potential. Results. It was established that resource provision determines the performance of a local government body and its ability to exercise both its own and delegated powers. The resource analysis concluded that the Pidvolochysk territorial hromada possesses a sufficient level of resource provision to perform its basic functions while operating under limited financial conditions. The hromada’s financial capacity is assessed as optimal. The SWOT analysis identified key advantages, such as a favorable geographical location, investment potential, and developed social infrastructure, alongside problematic aspects like demographic challenges, infrastructure wear, and limited investment resources. External opportunities include attracting international aid and developing inter-municipal cooperation, while the main threats remain war-related risks, migration processes, and financial resource deficits. Prospects. Further scientific research should be directed towards developing effective tools to increase the resource capacity of territorial communities, in particular through the implementation of resource audits, digital management technologies, public-private partnership mechanisms, and stimulating human capital development. Particular attention should be paid to finding ways to adapt communities to war conditions and the prospects for post-war recovery. Keywords: local self-government, resources of the territorial community, resource provision of socio-economic development, financial capacity of the territorial community, resource management, infrastructure. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 2, bibl.: 13.
КОРПОРАТИЗАЦІЯ УПРАВЛІННЯ ЕКОНОМІЧНИМ РОЗВИТКОМ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД УКРАЇНИ В СИСТЕМІ ІНСТИТУЦІЙНИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ
АНОТАЦІЯ Вступ. У статті піднята проблема інституційних трансформацій в розвитку територіальних громад України, акцентовано увагу на ролі корпоратизації управління в підвищенні ефективності економічного розвитку. Обґрунтовано актуальність цієї проблематики у вирішенні завдань «оновленої рамки» реформи місцевого самоврядування. Наголошено на ключових викликах економічного розвитку територіальних громад, місці корпоратизації управління як реакції на них, на які має реагувати наукова спільнота, інституційне та бізнес-середовище, на оцінку потенціалу і можливостей корпоратизації управління, його значення для вирішення проблем територіальних громад, що зумовлює необхідність поглибленого теоретичного та емпіричного аналізу цієї проблематики. Основний зміст. У статті проаналізовано наукові підходи до трактування сутності корпоратизації управління розвитком територіальних громад. Розмежовано поняття «корпоратизація економічного розвитку, «формування корпоративних відносин», «формування корпоративного управління державним та комунальним сектором в рамках господарського комплексу територіальної громади», «корпоратизація місцевого самоврядування та публічного управління місцевим економічним розвитком». Узагальнено інформацію про нормативно-правове забезпечення процесу корпоратизації управління в Україні, зокрема його активізації в зв’язку з прийняттям ЗаконуУкраїни №4196-IX. Наведено емпіричні оцінки започаткованих процесів в розрізі регіонів України та видів економічної діяльності. Обґрунтовано доцільність системного підходу до вирішення проблеми, що передбачає удосконалення організаційної роботи по реорганізації комунальних підприємств, їх перетворення на акціонерні товариства (АТ) та товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ), корпоратизацію місцевого самоврядування, розбудову корпоративних відносин, корпоративної культури в територіальній громаді, що дозволить розвивати територіальну громаду як своєрідну корпорацію, адаптувати практику управління нею до стандартів ЄС, підвищити ефективність використання економічного потенціалу громади, сприяти її сталому розвитку і демократизації управління. Мета. Обґрунтувати сутність, зміст і значення корпоратизації управління економічним розвитком територіальних громад, як важливої компоненти процесів інституційної трансформації громад, діагностувати динаміку процесів корпоратизації на сучасному етапі та визначити шляхи їх активізації. Ключові слова: економічний розвиток територіальних громад, корпоратизація управління розвитком територіальних громад, корпоратизація в регіонах України, організаційні аспекти корпоративного управління в територіальних громадах, фінансові аспекти корпоративного управління в територіальних громадах, комунальний сектор, комунальні акціонерні товариства, комунальні товариства з обмеженою відповідальністю, корпоратизація місцевого самоврядування, корпоративна культура територіальної громади, муніципальні корпорації. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 2, бібл.: 20. Alla MELNYK CORPORATEZATION OF ECONOMIC DEVELOPMENT MANAGEMENT OF TERRITORIAL COMMUNITIES OF UKRAINE IN THE SYSTEM OF INSTITUTIONAL TRANSFORMATIONS ANNOTATION Introduction. The article addresses the problem of institutional transformations in the development of territorial communities in Ukraine, with particular emphasis on the role of management corporatization in enhancing the efficiency of economic development. The relevance of this issue is substantiated in the context of addressing the objectives of the “renewed framework” of local self-government reform. The study highlights the key challenges of economic development faced by territorial communities, the place of management corporatization as a response to these challenges, and the need for an adequate response from the scientific community, institutional actors, and the business environment. It also emphasizes the importance of assessing the potential and opportunities of management corporatization and its significance for solving the problems of territorial communities, which necessitates an in-depth theoretical and empirical analysis of this issue. Main content. The article analyzes scientific approaches to interpreting the essence of corporatization of management in the development of territorial communities. The concepts of “corporatization of economic development,” “formation of corporate relations,” “formation of corporate governance in the state and municipal sectors within the economic complex of a territorial community” and “corporatization of local self-government and public management of local economic development” are distinguished. The paper generalizes information on the regulatory and legal framework for the corporatization of management in Ukraine, particularly its intensification following the adoption of the Law of Ukraine No. 4196-IX. Empirical assessments of the initiated processes are provided across regions of Ukraine and types of economic activity. The expediency of a systemic approach to addressing this issue is substantiated, which involves improving organizational work related to the reorganization of municipal enterprises, their transformation into joint-stock companies (JSCs) and limited liability companies (LLCs), corporatization of local self-government, and the development of corporate relations and corporate culture within territorial communities. This approach will enable the development of territorial communities as a specific form of corporation, facilitate the adaptation of management practices to EU standards, enhance the efficiency of utilizing the economic potential of communities, and promote their sustainable development and the democratization of governance. Purpose. To substantiate the essence, content, and significance of corporatization of management in the economic development of territorial communities as an important component of institutional transformation processes; to diagnose the dynamics of corporatization processes at the current stage; and to identify ways to intensify them. Keywords: economic development of territorial communities; corporatization of management in territorial community development; corporatization in the regions of Ukraine; organizational aspects of corporate governance in territorial communities; financial aspects of corporate governance in territorial communities; municipal sector; municipal joint-stock companies; municipal limited liability companies; corporatization of local self-government; corporate culture of territorial communities; municipal corporations. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 2, bibl.: 20
СИСТЕМАТИЗАЦІЯ МЕХАНІЗМІВ БЕНЧМАРКІНГУ ДЛЯ МІЖРІВНЕВОГО УПРАВЛІННЯ СТАЛИМ РОЗВИТКОМ ЕКОНОМІЧНИХ СИСТЕМ
АНОТАЦІЯ Вступ. У статті досліджено механізми бенчмаркінгу як інструменту міжрівневого управління сталим розвитком економічних систем різного рівня – від державної політики до діяльності підприємств. Показано роль бенчмаркінгу у забезпеченні координації, аналітики та впровадження кращих практик на макро-, мезо- та мікрорівнях. Мета. Теоретико-методичне обґрунтування та систематизація механізмів бенчмаркінгу для міжрівневого управління сталим розвитком економіки. Для досягнення мети поставлено наступні завдання: охарактеризувати сучасні виклики сталого розвитку та їхній вплив на економічні системи; проаналізувати стан і роль бенчмаркінгу на різних рівнях управління; розробити класифікацію механізмів бенчмаркінгу з урахуванням рівнів, функцій, джерел порівняння та об’єктів аналізу; визначити взаємозв’язок між застосуванням механізмів бенчмаркінгу та досягненням економічної, соціальної та екологічної збалансованості; окреслити напрями практичного використання класифікації. Методи дослідження. Використано системний, порівняльний та структурнофункціональний аналіз, метод узагальнення, елементи моделювання для побудови багаторівневої схеми управління. Застосовано міждисциплінарний підхід, що поєднує стратегічний менеджмент, сталий розвиток та інституційний аналіз. Результати. Розроблено класифікацію механізмів бенчмаркінгу з урахуванням рівнів управління (макро-, мезо-, мікро-), функціонального призначення, джерел порівняння та об’єктів аналізу. Встановлено, що на макрорівні бенчмаркінг виконує стратегічно-регуляторну функцію, на мезорівні – координаційно-адаптаційну, а на мікрорівні – операційно-впроваджувальну. Визначено ключові інструменти реалізації на кожному рівні: національні та регіональні стратегії, аналітичні дашборди, ESG/CSR-звіти, KPI та цифрові платформи управління ефективністю. Запропонована класифікація забезпечує системність міжрівневого управління, уніфікацію індикаторів та ефективний трансфер кращих практик. Висновки. Інтеграція механізмів бенчмаркінгу в управління сталим розвитком економічних систем сприяє підвищенню ефективності стратегічного, тактичного та операційного управління, узгодженню дій різних рівнів та адаптації міжнародних стандартів до локального контексту. Практична реалізація класифікації дозволяє покращити моніторинг, оцінку результативності ISSN 2522-185X Регіональні аспекти розвитку продуктивних сил України. 2026. Вип. 31 21 політик та впровадження принципів сталого розвитку в економіку України. Перспективи подальших досліджень пов’язані з деталізацією типів механізмів для окремих секторів економіки та інтеграцією їх у цифрові інформаційно-аналітичні платформи. Ключові слова: бенчмаркінг, сталий розвиток, механізми управління, рівні управління, класифікація, міжрівнева координація. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 2, бібл.: 12. Svitlana KRAMARCHUK, Halyna BABIAK SYSTEMATIZATION OF BENCHMARKING MECHANISMS FOR INTERLEVEL GOVERNANCE OF SUSTAINABLE DEVELOPMENT OF ECONOMIC SYSTEMS ANNOTATION Introduction. The article examines benchmarking mechanisms as a tool of interlevel governance for the sustainable development of economic systems at different levels – from public policy to enterprise activity. The role of benchmarking in ensuring coordination, analytical support, and the implementation of best practices at the macro-, meso-, and micro-levels is demonstrated. Goal. The study aims to provide a theoretical and methodological substantiation and systematization of benchmarking mechanisms for interlevel governance of sustainable economic development. To achieve this goal, the following objectives are set: to characterize contemporary challenges of sustainable development and their impact on economic systems; to analyze the current state and role of benchmarking at different governance levels; to develop a classification of benchmarking mechanisms taking into account governance levels, functions, sources of comparison, and objects of analysis; to determine the relationship between the application of benchmarking mechanisms and the achievement of economic, social, and environmental balance; and to outline directions for the practical application of the proposed classification. Research methods. The study employs systemic, comparative, and structural-functional analysis, the method of generalization, and elements of modeling to construct a multilevel governance framework. An interdisciplinary approach is applied, integrating strategic management, sustainable development theory, and institutional analysis. The results. A classification of benchmarking mechanisms has been developed considering governance levels (macro-, meso-, micro-), functional purpose, sources of comparison, and objects of analysis. It is established that at the macro level benchmarking performs a strategic-regulatory function; at the meso level, a coordination-adaptive function; and at the micro level, an operational-implementation function. Key implementation instruments at each level are identified, including national and regional strategies, analytical dashboards, ESG/CSR reports, KPIs, and digital performance management platforms. The proposed classification ensures systemic interlevel governance, indicator harmonization, and effective transfer of best practices. Conclusions. The integration of benchmarking mechanisms into the governance of sustainable development of economic systems enhances the effectiveness of strategic, tactical, and operational management, facilitates coordination across governance levels, and supports the adaptation of international standards to the local context. The practical implementation of the proposed classification contributes to improving monitoring processes, policy performance evaluation, and the implementation of sustainable development principles in Ukraine’s economy. Prospects for further research include detailing specific types of mechanisms for particular economic sectors and integrating them into digital information and analytical platforms. Keywords: benchmarking, sustainable development, governance mechanisms, governance levels, classification, interlevel coordination.. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 2, bibl.: 12.
КОМЕРЦІЙНА ДІЯЛЬНІСТЬ У СИСТЕМІ БАГАТОРІВНЕВОЇ ЕКОНОМІКИ СТАЛОГО РОЗВИТКУ
Анотація Обґрунтовано, що в умовах сучасних викликів, в тому числі спричинених війною в Україні, комерційна діяльність виходить за межі виключно інструментального підходу, орієнтованого на досягнення поточної економічної ефективності, перетворюючись у складову процесу забезпечення сталого розвитку. Аргументовано, що в межах багаторівневої економіки створюються передумови для інтеграції економічних, соціальних та екологічних пріоритетів у процеси господарської й комерційної взаємодії на мікро-, мезо-, макро- та наднаціональному рівнях. Уточнено зміст поняття багаторівневої економіки сталого розвитку та визначено її головні ознаки, серед яких багаторівневість, системність і векторність на сталий розвиток. Стверджується, що у такій багаторівневій економічній системі комерційна діяльність поєднує процеси виробництва, обміну, споживання та інвестування і забезпечує формування стійкої доданої вартості. Аналіз класичних підходів до трактування комерційної діяльності дозволив виявити їх обмеженість з позиції сталого розвитку, зокрема недооцінку соціальних і екологічних наслідків комерційних рішень та відсутність довгострокового горизонту оцінювання результативності комерційної діяльності. На цій основі запропоновано авторське трактування комерційної діяльності у системі багаторівневої економіки сталого розвитку, яке розглядає її як сукупність взаємопов’язаних комерційних процесів і операцій, реалізованих суб’єктами господарювання у межах ринкової взаємодії та спрямованих на забезпечення ефективного обміну товарами й послугами за умови інтеграції економічних, соціальних і екологічних цілей, дотримання принципів соціальної відповідальності та орієнтації на довгострокову стійкість результатів діяльності. Обґрунтовано доцільність застосування інтегрованого підходу до оцінювання комерційної діяльності, що передбачає поєднання економічних, соціальних та екологічних індикаторів. Такий підхід дозволяє розглядати комерційну діяльність не лише як джерело фінансових результатів, а й як інструмент підвищення адаптивної спроможності економічних систем і забезпечення їх стійкого розвитку. Систематизовано функції комерційної діяльності в умовах багаторівневої економіки сталого розвитку та розкрито особливості їх реалізації на різних рівнях економіки. Акцентовано на посиленні ролі територіального простору узгодження економічних, соціальних і екологічних інтересів, у межах якого органи місцевого самоврядування є активними учасниками економічного впливу на формування сталих комерційних практик. Наведені приклади розвитку сталих комерційних практик у сферах публічних закупівель, діяльності підприємств, функціонування індустріальних парків, кластерних ініціатив, медичних кластерів, циркулярної економіки та партнерських проєктів підтверджують, що інтеграція принципів сталого розвитку у комерційну діяльність сприяє не лише досягненню соціального та екологічного ефектів, а й формуванню довгострокової економічної стійкості територій і суб’єктів господарювання. Вступ. Невідкладність забезпечення сталого розвитку економіки на всіх рівнях її функціонування зумовлена сучасними умовами загострення соціально-економічних та екологічних викликів, а також посиленням негативного впливу кризових чинників, зокрема зумовлених війною в Україні. Важливим інструментом підвищення економічної стійкості, соціальної відповідальності та екологічної збалансованості є комерційна діяльність у системі багаторівневої економіки сталого розвитку. Метою статті є обґрунтування ролі комерційної діяльності у системі багаторівневої економіки сталого розвитку та узагальнення підходів до трансформації комерційної діяльності з метою забезпечення екологічної збалансованості процесів економічного розвитку та соціальної відповідальності суб’єктів господарювання. Метод (методологія). Методологічну основу дослідження становлять положення концепції сталого розвитку, інституційної економіки теорії публічного менеджменту та підходів до аналізу багаторівневої організації економіки, що дало змогу розглядати комерційну діяльність як складову соціально-економічної системи, що інтегрована у процес забезпечення сталого розвитку. Для досягнення поставленої мети було використано комплекс методів дослідження: методи аналізу та синтезу використано для узагальнення наукових підходів до трактування комерційної діяльності та виявлення обмежень класичних економічних інтерпретацій у контексті сталого розвитку. Системний підхід дозволив показати взаємозв’язки між рівнями багаторівневої економіки та визначити функціональне навантаження комерційної діяльності різних рівнях. Метод порівняльного аналізу застосовано для зіставлення традиційних і сучасних підходів до оцінювання результативності комерційної діяльності з урахуванням економічних, соціальних та екологічних критеріїв. Інституційний підхід використано для аналізу ролі формальних і неформальних інститутів у формуванні умов реалізації сталих комерційних практик, зокрема ролі органів місцевого самоврядування як активних учасників економічного впливу. Узагальнення та систематизація емпіричних прикладів дали змогу проілюструвати практичну реалізацію сталих комерційних практик на територіальному рівні. Результати. Реалізація державних пріоритетів сталого розвитку, потреба відновлення та структурної трансформації економіки в умовах післявоєнних викликів, а також необхідність узгодження економічних, соціальних і екологічних цілей і орієнтирів зумовлюють переосмислення ролі комерційної діяльності як складової державної економічної політики та інструменту забезпечення сталого розвитку в системі багаторівневого економічного управління. Особливої ваги ці процеси набувають на місцевому рівні, де органи місцевого самоврядування формують умови для розвитку локальних ринків, впровадження сталих комерційних практик і забезпечення довгострокової економічної спроможності територіальних громад. У цьому контексті комерційна діяльність розглядається не лише як сфера ринкової взаємодії, а як чинник активізації місцевого економічного розвитку, відновлення територій та досягнення цілей сталого розвитку. Перспективи. Отримані результати застосовні у теоретичній і практичній площинах для формування й реалізації місцевої економічної політики сталого розвитку, посилення соціального й екологічного спрямування комерційної діяльності. Ключові слова: багаторівнева економіка, сталий розвиток, комерційна діяльність, економічна політика, циркулярна економіка, сталі комерційні практики, органи місцевого самоврядування, територіальний розвиток. Формули: 0, рис.: 1 , табл.: 3 , бібл.: 15. Nataliia KRYVOKULSKA COMMERCIAL ACTIVITY IN THE SYSTEM OF A MULTILEVEL SUSTAINABLE DEVELOPMENT ECONOMY Abstract It is substantiated that under contemporary challenges, including those caused by the war in Ukraine, commercial activity extends beyond a purely instrumental approach focused on achieving current economic efficiency and becomes an integral component of the sustainable development process. It is argued that within a multilevel economy, conditions are created for the integration of economic, social, and environmental priorities into economic and commercial interactions at the micro-, meso-, macro-, and supranational levels. The concept of a multilevel economy of sustainable development is clarified, and its key characteristics are identified, including multilevelity, systemicity, and orientation toward sustainable development. It is asserted that within such a multilevel economic system, commercial activity integrates production, exchange, consumption, and investment processes and ensures the creation of sustainable added value. The analysis of classical approaches to the interpretation of commercial activity revealed their limitations from the perspective of sustainable development, particularly the underestimation of the social and environmental consequences of commercial decisions and the absence of a long-term horizon for assessing commercial performance. Based on this, an author's interpretation of commercial activity within a multilevel economy of sustainable development is proposed. It is defined as a set of interconnected commercial processes and operations implemented by business entities within market interactions and aimed at ensuring the efficient exchange of goods and services through the integration of economic, social, and environmental objectives, adherence to the principles of social responsibility, and orientation toward the long-term sustainability of results. The expediency of applying an integrated approach to the assessment of commercial activity is substantiated, involving the combination of economic, social, and environmental indicators. Such an approach makes it possible to consider commercial activity not only as a source of financial outcomes but also as a tool for enhancing the adaptive capacity of economic systems and ensuring their sustainable development. The functions of commercial activity within a multilevel economy of sustainable development are systematized, and the specific features of their implementation at different economic levels are revealed. Particular emphasis is placed on strengthening the role of the territorial space as an arena for reconciling economic, social, and environmental interests, within which local self-government bodies act as active participants in shaping sustainable commercial practices. Examples of sustainable commercial practices in public procurement, business activities, industrial parks, cluster initiatives, medical clusters, the circular economy, and partnership projects demonstrate that the integration of sustainable development principles into commercial activity contributes not only to social and environmental outcomes but also to the formation of long-term economic resilience of territories and business entities. Introduction. The urgency of ensuring sustainable economic development at all levels of its functioning is driven by the current intensification of socio-economic and environmental challenges, as well as the growing negative impact of crisis factors, particularly those caused by the war in Ukraine. Commercial activity within a multilevel economy of sustainable development is an important instrument for enhancing economic resilience, social responsibility, and environmental balance. Purpose. The purpose of the article is to substantiate the role of commercial activity within a multilevel economy of sustainable development and to generalize approaches to the transformation of commercial activity aimed at ensuring the environmental balance of economic development processes and the social responsibility of business entities. Methodology. The methodological basis of the study consists of the principles of the sustainable development concept, institutional economics, public management theory, and approaches to the analysis of the multilevel organization of the economy, which made it possible to consider commercial activity as a component of a socio-economic system integrated into the process of ensuring sustainable development. To achieve the stated objective, a set of research methods was employed. Analysis and synthesis were used to generalize scientific approaches to the interpretation of commercial activity and to identify the limitations of classical economic interpretations in the context of sustainable development. A systems approach was applied to demonstrate the interrelationships among the levels of the multilevel economy and to determine the functional role of commercial activity at different levels. Comparative analysis was used to compare traditional and modern approaches to assessing commercial performance, taking into account economic, social, and environmental criteria. An institutional approach was employed to analyze the role of formal and informal institutions in creating conditions for the implementation of sustainable commercial practices, particularly the role of local self-government bodies as active actors of economic influence. Generalization and systematization of empirical examples made it possible to illustrate the practical implementation of sustainable commercial practices at the territorial level. Results. The implementation of national sustainable development priorities, the need for economic recovery and structural transformation in the context of post-war challenges, and the necessity of harmonizing economic, social, and environmental goals and priorities require a reconsideration of the role of commercial activity as a component of state economic policy and as an instrument for ensuring sustainable development within a multilevel system of economic governance. These processes acquire particular importance at the local level, where local self-government bodies create conditions for the development of local markets, the implementation of sustainable commercial practices, and the strengthening of the long-term economic capacity of territorial communities. In this context, commercial activity is viewed not only as a sphere of market interaction but also as a factor in stimulating local economic development, territorial recovery, and the achievement of sustainable development goals. Practical implications. The results obtained are applicable both theoretically and practically for the formation and implementation of local economic policies aimed at sustainable development, as well as for strengthening the social and environmental orientation of commercial activity. Keywords: multilevel economy; sustainable development; commercial activity; economic policy; circular economy; sustainable commercial practices; local self-government bodies; territorial development. Formulas: 0; fig.: 1; tab.: 3; bibl.: 15.
Авторське право (c) 2026 Наталія https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
ОЦІНЮВАННЯ ВПЛИВУ ІННОВАЦІЙНОГО РОЗВИТКУ НА МАКРОЕКОНОМІЧНІ ПОКАЗНИКИ ЗА ДОПОМОГОЮ ПАНЕЛЬНИХ СТАТИСТИЧНИХ МОДЕЛЕЙ
Вступ. У сучасній глобальній економіці інноваційний розвиток є ключовою детермінантою довгострокового економічного зростання, оскільки саме інтелектуальний капітал, технологічні знання та їх комерціалізація визначають конкурентоспроможність національних економік. Світовий досвід засвідчує, що країни, які системно інвестують у наукові дослідження, розвиток людського капіталу та інституційну підтримку інновацій, демонструють вищі темпи зростання продуктивності праці та соціально-економічної стійкості. Для України ця проблематика є особливо актуальною в умовах посткризового відновлення та інтеграції до європейського науково-технологічного простору, зважаючи на наявність значного наукового потенціалу та водночас обмежений рівень комерціалізації інновацій. Мета дослідження. Метою дослідження є виявлення та кількісне оцінювання впливу ключових інноваційних факторів на економічне зростання України у порівнянні з країнами Європейського Союзу та Центральної і Східної Європи у 2010–2024 рр. з використанням динамічних панельних моделей. Методи дослідження. У дослідженні поєднано теоретичні, статистичні та економетричні методи. Теоретичний аналіз базується на положеннях ендогенної теорії економічного зростання. Емпіричну основу становить панельна вибірка з 11 країн за 2010–2024 рр. з використанням показників витрат на наукові дослідження, патентної активності, кадрового потенціалу у сфері досліджень, обсягів високотехнологічного експорту та Глобального інноваційного індексу. Результати. Отримані результати підтвердили статистично значущий позитивний вплив інноваційних факторів на темпи економічного зростання країн вибірки. Найбільш вагомими детермінантами зростання виявилися витрати на наукові дослідження, Глобальний інноваційний індекс та обсяги високотехнологічного експорту. Встановлено наявність часової інерції інноваційних ефектів, за якої інвестиції в науку та зростання патентної активності впливають на економічну динаміку з лагом у один–два роки. Порівняльний аналіз засвідчив, що Україна має значний інноваційний потенціал, проте поступається країнам ЄС за рівнем його реалізації через обмежене фінансування, інституційні диспропорції та відплив кваліфікованих кадрів. Перспективи. Результати дослідження можуть бути використані для обґрунтування пріоритетів державної інноваційної політики України, зокрема щодо довгострокового стимулювання інвестицій у наукові дослідження, активізації участі приватного сектору та посилення інтеграції національної інноваційної системи до європейського науково-технологічного простору. Запропонований методологічний підхід створює підґрунтя для подальших досліджень інноваційного розвитку та прогнозування економічного зростання. Ключові слова: інноваційний розвиток; економічне зростання; наукові дослідження; технологічні зміни; економетричне моделювання; панельні дані; інноваційна політика; конкурентоспроможність; сталий розвиток. Формули 0; рис. 0; табл 0; бібл.4 Abstract Introduction. In the contemporary global economy, innovation-driven development is a key determinant of long-term economic growth, as intellectual capital, technological knowledge, and their commercialization largely shape the competitiveness of national economies. International experience demonstrates that countries which systematically invest in research and development, human capital formation, and institutional support for innovation achieve higher rates of labour productivity growth and socio-economic resilience. For Ukraine, this issue is particularly relevant in the context of post-crisis recovery and integration into the European research and innovation area, given the presence of substantial scientific potential alongside a persistently low level of innovation commercialization. Purpose of the study. The purpose of the study is to identify and quantitatively assess the impact of key innovation factors on Ukraine’s economic growth in comparison with European Union countries and Central and Eastern European states over the period 2010–2024, using dynamic panel data models. Methods. The study combines theoretical, statistical, and econometric methods. The theoretical framework is based on the endogenous growth theory. The empirical analysis relies on a panel dataset covering 11 countries for the period 2010–2024, incorporating indicators of research and development expenditure, patent activity, human resources in research, high-technology exports, and the Global Innovation Index. Results. The results confirm a statistically significant positive impact of innovation factors on economic growth rates across the sample countries. Research and development expenditure, the Global Innovation Index, and high-technology exports are identified as the most influential growth determinants. The analysis reveals the presence of temporal inertia in innovation effects, whereby investments in science and increases in patent activity affect economic dynamics with a lag of one to two years. The comparative analysis indicates that Ukraine possesses considerable innovation potential but lags behind EU countries in its realization due to limited funding, institutional imbalances, and the outflow of highly qualified human capital. Prospects. The findings may be used to substantiate priorities of Ukraine’s state innovation policy, particularly with regard to long-term stimulation of investment in research and development, increased private sector involvement, and deeper integration of the national innovation system into the European research and innovation area. The proposed methodological approach provides a basis for further research on innovation-driven development and economic growth forecasting. Keywords: innovation-driven development; economic growth; research and development; technological change; econometric modelling; panel data; innovation policy; competitiveness; sustainable development. Formulas: 0, fig.2: 0, tabl.: 0, bibl.: 17.
РЕГІОНАЛЬНІ ВИМІРИ СОЦІАЛЬНО-ДЕМОГРАФІЧНОЇ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ УКРАЇНИ: ОЦІНЮВАННЯ ТА ПРОСТОРОВІ ДИСПРОПОРЦІЇ
Вступ. Повномасштабна війна в Україні актуалізувала потребу у переосмисленні підходів до аналізу демографічних процесів на регіональному рівні в умовах глибокої невизначеності та обмеженості статистичної інформації. За відсутності повноцінних емпіричних даних зростає значення фундаментальних методологічних і концептуальних підходів, що дозволяють структурувати аналіз здатності регіонів зберігати та відновлювати людський потенціал у післякризовий період. Мета дослідження. Метою статті є теоретико-методологічне обґрунтування концептуальної рамки оцінювання регіональних вимірів соціально-демографічної резильєнтності України та формування аналітичної структури для дослідження просторових диспропорцій адаптаційного і відновлювального потенціалу регіонів у воєнний і повоєнний періоди. Методи дослідження. Дослідження ґрунтується на системному та міждисциплінарному підходах, узагальненні міжнародних концепцій резильєнтності населення та критичному аналізі сучасних підходів до її оцінювання. Запропоновано блокову методологічну структуру соціально-демографічної резильєнтності, що поєднує демографічні, міграційні, соціально-економічні та інституційні виміри без застосування повноцінних кількісних розрахунків, з урахуванням обмеженої доступності статистичних даних. Результати. Обґрунтовано доцільність використання соціально-демографічного підходу до аналізу резильєнтності регіонів та виокремлено ключові змістові блоки як аналітичні виміри оцінювання адаптаційного та відновлювального потенціалу. Показано, що така структуризація дозволяє інтерпретувати просторові диспропорції соціально-демографічної резильєнтності в Україні в умовах війни без опори на повноцінну емпіричну базу. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з подальшою формалізацією інструментарію оцінювання, уточненням системи показників для окремих блоків та емпіричною апробацією запропонованого підходу на основі оновлених статистичних і адміністративних даних. Ключові слова: соціально-демографічна резильєнтність; методологічний підхід; регіональний аналіз; повоєнне відновлення; просторові диспропорції. Формули 0; рис. 1; табл 2; бібл.17 Introduction. The full-scale war in Ukraine has highlighted the need to reconsider approaches to the analysis of demographic processes at the regional level under conditions of profound uncertainty and limited availability of statistical data. In the absence of comprehensive empirical evidence, fundamental methodological and conceptual approaches become increasingly important, as they allow for structuring the analysis of regions’ capacity to preserve and restore human potential in the post-crisis period. Purpose of the study. The purpose of the article is to provide a theoretical and methodological justification of a conceptual framework for assessing regional dimensions of socio-demographic resilience in Ukraine and to develop an analytical structure for examining spatial disparities in regional adaptive and recovery potential during the war and post-war periods. Research methods. The study is based on systemic and interdisciplinary approaches, synthesis of international concepts of population resilience, and critical analysis of existing approaches to its assessment. A block-based methodological structure of socio-demographic resilience is proposed, integrating demographic, migration, socio-economic, and institutional dimensions without relying on full-scale quantitative calculations, taking into account the limited availability of statistical data. Results. The relevance of a socio-demographic approach to the analysis of regional resilience is substantiated, and key substantive blocks are identified as analytical dimensions for assessing adaptive and recovery potential. It is shown that such structuralization enables interpretation of spatial disparities in socio-demographic resilience in Ukraine under wartime conditions without reliance on a complete empirical base. Prospects. Further research prospects are related to the subsequent formalization of assessment tools, refinement of indicator systems for individual blocks, and empirical testing of the proposed approach based on updated statistical and administrative data. Keywords: socio-demographic resilience; methodological approach; regional analysis; post-war recovery; spatial disparities. Formulas: 0, fig.: 1, tabl.: 2, bibl.: 17.
ЗДОРОВ’Я ТА ТРИВАЛІСТЬ ЖИТТЯ У СТРУКТУРІ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ ЯКОСТІ ЖИТТЯ НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ: КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ
Вступ. В умовах війни, тривалих соціально-економічних змін і зростання безпекових ризиків питання збереження здоров’я населення та тривалості життя набувають ключового значення для підтримання резильєнтності якості життя. Здоров’я в цьому контексті виступає не лише наслідком функціонування соціальних систем, а й активним ресурсом адаптації населення до кризових впливів. Метою дослідження є обґрунтування та розроблення концептуальної моделі, що пояснює взаємозв’язок між здоров’ям населення, тривалістю життя та резильєнтністю якості життя в умовах тривалих економічних, політичних і безпекових криз в Україні. Методи дослідження. Дослідження ґрунтується на аналізі даних відкритих джерел, матеріалів Міністерства охорони здоров’я України, Всесвітньої організації охорони здоров’я та Державної служби статистики України. У роботі застосовано системний і порівняльний підходи, статистичний аналіз, узагальнення та концептуальне моделювання. Результати. Обґрунтовано, що здоров’я населення формується під впливом комплексу індивідуальних, соціально-економічних та інституційних детермінант і водночас визначає потенціал тривалості життя та резильєнтності якості життя. Запропонована модель демонструє циклічний характер взаємозв’язків між станом здоров’я, тривалістю життя та резильєнтністю якості життя, де покращення одного з компонентів сприяє позитивним змінам в інших. Показано, що резильєнтність якості життя виступає механізмом пом’якшення негативного впливу стресових і травматичних чинників, підтримуючи фізичне й психічне благополуччя населення в кризових умовах. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з поглибленим аналізом регіональних і соціально-демографічних відмінностей у стані здоров’я населення, тривалості життя та резильєнтності якості життя, а також з оцінкою довгострокових наслідків війни для фізичного й психічного здоров’я населення та формування стратегій стійкого повоєнного відновлення. Ключові слова: якість життя; здоров’я населення; резильєнтність; тривалість життя; доходи населення. Формули 0; рис. 4; табл 1; бібл. 23 Abstract Introduction. In the context of war, prolonged socio-economic transformations, and increasing security risks, the preservation of population health and life expectancy becomes a key prerequisite for maintaining quality-of-life resilience. Health in this context is viewed not only as an outcome of the functioning of social systems, but also as an active resource that enhances the population’s capacity to adapt to crisis-related shocks. Purpose of the study. The purpose of the study is to substantiate and develop a conceptual model that explains the interrelationship between population health, life expectancy, and quality-of-life resilience under conditions of prolonged economic, political, and security crises in Ukraine. Research methods. The study is based on the analysis of data from open sources, materials of the Ministry of Health of Ukraine, the World Health Organization, and the State Statistics Service of Ukraine. The research employs a systemic and comparative approach, statistical analysis, analytical generalisation, and conceptual modelling. Results. It is substantiated that population health is shaped by a complex interaction of individual, socio-economic, and institutional determinants and, at the same time, determines the potential for life expectancy and quality-of-life resilience. The proposed model demonstrates the cyclical nature of the relationships between health status, life expectancy, and quality-of-life resilience, where improvements in one component generate positive changes in the others. The results show that quality-of-life resilience functions as a mechanism that mitigates the negative effects of stress-related and traumatic factors, supporting physical and mental well-being under crisis conditions. Prospects. Prospects for further research include an in-depth analysis of regional and socio-demographic differences in population health, life expectancy, and quality-of-life resilience, as well as an assessment of the long-term consequences of the war for physical and mental health and the development of strategies for sustainable post-war recovery. Keywords: quality of life; population health; resilience; life expectancy; population income. Formulas: 0, fig.4, tabl.: 1, bibl.: 23.
ЄВРОПЕЙСЬКА ПРАКТИКА ВПРОВАДЖЕННЯ БЕЗБАР’ЄРНОСТІ: МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД ДЛЯ УКРАЇНИ
Вступ. У статті досліджено ключові принципи та механізми формування інклюзивного середовища в країнах Європейського Союзу, проаналізовано можливості їх застосування в українському контексті. На основі вивчення європейських нормативно-правових актів, програмних документів та успішних кейсів окремих країн виокремлено системний підхід ЄС до забезпечення безбар’єрності, який поєднує законодавче регулювання, фінансову підтримку та громадський моніторинг. Метою статті є аналіз та узагальнення європейського досвіду формування і реалізації політики безбар’єрності з метою виокремлення практичних уроків, адаптованих рекомендацій та конкретних механізмів для ефективного впровадження подібних практик в Україні, з урахуванням сучасних викликів. Методи дослідження: методи дослідження ґрунтуються на комплексному підході. Основним є системний аналіз, що дасть змогу розглянути європейський досвід як цілісну структуру. Він доповнюється порівняльно-правовим аналізом для зіставлення європейських норм з українським законодавством та аналізом документів Отримані дані узагальнюються та синтезуються з метою моделювання адаптованих для України механізмів упровадження безбар’єрності, з урахуванням викликів повоєнної відбудови. Результати: особливу увагу приділено аналізу таких інструментів, як Європейський акт про доступність, принцип «загального дизайну» та механізми оцінки ефективності інклюзивних рішень. У статті пропонуються практичні рекомендації щодо адаптації європейського досвіду в Україні, зокрема щодо гармонізації національного законодавства з міжнародними стандартами, розробки місцевих програм доступності та залучення громадськості до процесів ухвалення рішень. Дослідження має прикладне значення для представників органів влади, місцевого самоврядування та громадських ініціатив, які працюють над створенням безбар’єрного простору в умовах євроінтеграційних процесів. Ключові слова: безбар’єрність, інклюзія, Європейський Союз, доступність, люди з інвалідністю, урбаністичний дизайн. Формули 0; рис. 0; табл 0; бібл.4 ABSTRACT Introduction. The article examines the key principles and mechanisms of forming an inclusive environment in the European Union countries and analyzes the possibilities of their application in the Ukrainian context. Based on the study of European regulatory acts, policy documents, and successful case studies of individual countries, the EU's systemic approach to ensuring accessibility is highlighted. This approach combines legislative regulation, financial support, and public monitoring. Purpose. The purpose of the article is to analyze and summarize the European experience in forming and implementing accessibility policy to identify practical lessons, adapted recommendations, and specific mechanisms for the effective implementation of similar practices in Ukraine, taking into account current challenges. Research methods are based on a comprehensive approach. The main method is system analysis, which allows considering the European experience as an integral structure. It is complemented by comparative legal analysis to compare European norms with Ukrainian legislation and document analysis. The obtained data are generalized and synthesized to model mechanisms for implementing accessibility adapted for Ukraine, considering the challenges of post-war reconstruction. Results. The modern world is moving toward inclusivity, where creating an accessible environment for all citizens is not just a requirement of our time but an essential component of social justice and sustainable development. Ukraine, which is actively pursuing European integration, faces numerous challenges in ensuring barrier-free access for people with disabilities and individuals with limited mobility. In this context, European experience in implementing accessibility principles is particularly valuable, offering ready-made solutions and effective mechanisms that could be beneficial for Ukrainian realities. The purpose of this study is to comprehensively analyze European approaches to creating an accessible environment, particularly in the areas of legal regulation, infrastructure planning, digital inclusion, and social integration. Special attention is paid to key European initiatives such as the European Accessibility Act, as well as successful national practices of individual EU countries in universal design, adaptation of public spaces, and transportation infrastructure. The research demonstrates that European experience in accessibility can serve as an effective tool for accelerating the development of an inclusive society in Ukraine. Successful implementation of European approaches requires comprehensive changes—from improving legislation to transforming public awareness—which will allow Ukraine not only to adopt the best international practices but also to develop its own effective model of ensuring accessibility for all citizens. Keywords: accessibility, inclusion, European Union, universal design, people with disabilities, urban design. Formulas: 0, fig.2: 0, tabl.: 0, bibl.: 4.
ІНТЕГРАЦІЯ БЕНЧМАРКІНГУ В УПРАВЛІННЯ СТАЛИМ РОЗВИТКОМ ЕКОНОМІЧНИХ СИСТЕМ РІЗНОГО РІВНЯ: КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ ТА ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ
Вступ. У статті досліджено можливості інтеграції бенчмаркінгу в систему управління сталим розвитком економічних систем різного рівня — від державної політики до діяльності окремих підприємств. Мета. Теоретико-методичне обґрунтування та розробка підходів до інтеграції бенчмаркінгу в систему управління сталим розвитком економічних систем різного рівня (макро-, мезо- та мікро-) з урахуванням особливостей функціонування держави, регіонів, галузей та підприємств в умовах глобалізаційних викликів і трансформації стандартів звітності. Для досягнення цієї мети сформульовано такі завдання: охарактеризувати сучасні виклики сталого розвитку на глобальному та локальному рівнях і їхній вплив на економічні системи; проаналізувати роль і стан застосування бенчмаркінгу в управлінні сталим розвитком на різних рівнях економічної системи (державному, регіональному, корпоративному); ідентифікувати ключові структурні та функціональні проблеми, що ускладнюють ефективну інтеграцію бенчмаркінгу в управлінські процеси; розробити модель міжрівневої інтеграції бенчмаркінгу, яка включає узгодження індикаторів, зворотний зв’язок та адаптацію глобальних стандартів до локального контексту. Методи дослідження. У дослідженні використано методи системного, порівняльного та структурно-функціонального аналізу, метод узагальнення, а також елементи графічного моделювання для побудови багаторівневої схеми управління. Застосовано міждисциплінарний підхід, який поєднує елементи стратегічного менеджменту, сталого розвитку та інституційного аналізу. Результати. У межах дослідження розроблено модель інтеграції бенчмаркінгу в управління сталим розвитком на макро-, мезо- та мікрорівнях. Визначено типові індикатори, джерела даних та інструменти бенчмаркінгу для кожного рівня економічної системи. Проаналізовано бар’єри застосування бенчмаркінгу в Україні, серед яких: відсутність координації між рівнями управління, формалізація індикаторів та низький рівень адаптації глобальних стандартів. Запропоновано принципи міжрівневої інтеграції та представлено цикл управлінських дій, який дозволяє реалізувати бенчмаркінг як постійний механізм удосконалення стратегій та операційної діяльності. Уточнено функціональне навантаження бенчмаркінгу на кожному рівні – від формування національної політики до оптимізації бізнес-процесів підприємств. Висновки. Інтеграція бенчмаркінгу в управління сталим розвитком забезпечує не лише можливість порівняльного аналізу, але й слугує механізмом адаптації кращих практик, що підвищує ефективність стратегічного управління. Запропонована модель дозволяє поєднати міжнародні стандарти із локальними умовами через вертикальну і горизонтальну координацію дій. Практична реалізація моделі може сприяти формуванню культури сталого розвитку, підвищенню прозорості, конкурентоспроможності та стійкості економічних систем України в умовах сучасних викликів. Ключові слова: бенчмаркінг, сталий розвиток, стратегія, рівні управління, концептуальна модель, інструменти. Формули: 0, рис.: 2 , табл.: 0 , бібл.: 13. Introduction. The article explores the possibilities of integrating benchmarking into the sustainable development management system of economic systems at various levels — from national policy to the operations of individual enterprises. Goal. The purpose of the study is the theoretical and methodological substantiation and development of approaches to integrating benchmarking into the sustainable development management system of economic systems at the macro, meso, and micro levels, taking into account the specific features of the functioning of the state, regions, sectors, and enterprises under globalization challenges and the transformation of reporting standards. To achieve this goal, the following objectives were set: to characterize current global and local sustainable development challenges and their impact on economic systems; to analyze the role and current state of benchmarking application in sustainable development management at different levels of the economic system (national, regional, corporate); to identify key structural and functional issues hindering the effective integration of benchmarking into management processes; to develop a multi-level integration model of benchmarking that includes indicator alignment, feedback mechanisms, and adaptation of global standards to the local context. Research methods. The study employed methods of system, comparative and structural-functional analysis, generalization, as well as elements of graphical modeling to build a multi-level management scheme. An interdisciplinary approach was used, combining elements of strategic management, sustainable development, and institutional analysis. The results. Within the research, a model for integrating benchmarking into sustainable development management at the macro, meso, and micro levels was developed. Typical indicators, data sources, and benchmarking tools for each level of the economic system were identified. The study analyzed the main barriers to benchmarking implementation in Ukraine, such as lack of coordination between management levels, formalization of indicators, and low level of adaptation of global standards. Principles of interlevel integration were proposed, and a management cycle was outlined that allows benchmarking to function as a continuous mechanism for improving strategies and operational activities. The functional role of benchmarking at each level was clarified – from the formation of national policies to the optimization of business processes at the enterprise level. Conclusions. The integration of benchmarking into sustainable development management provides not only the ability to perform comparative analysis but also serves as a mechanism for adapting best practices, thereby increasing the efficiency of strategic management. The proposed model enables the alignment of international standards with local conditions through vertical and horizontal coordination of actions. Its practical implementation can contribute to the development of a sustainable development culture, improved transparency, competitiveness, and resilience of Ukraine's economic systems under current challenges. Keywords: benchmarking, sustainable development, strategy, management levels, conceptual model, tools. Formulas: 0, fig.: 2, tabl.: 2, bibl.: 13.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ЦИФРОВІЗАЦІЇ ПРОЦЕСУ ФОРМУВАННЯ ПЕРСОНАЛУ ПІДПРИЄМСТВА
Вступ. У сучасних умовах цифрова трансформація є ключовим фактором підвищення конкурентоспроможності підприємств. Стрімкий розвиток інформаційних технологій значно впливає на всі аспекти управління бізнесом, у тому числі на кадрову політику. Процес формування персоналу, який раніше був тривалим і ресурсомістким, сьогодні трансформується завдяки цифровим інструментам, що дають змогу автоматизувати рекрутинг, адаптацію та професійний розвиток працівників. Цифровізація кадрового менеджменту дає змогу не лише оптимізувати процеси підбору персоналу, а й підвищити його ефективність, використовуючи аналітику даних та штучний інтелект. Це відкриває нові можливості для створення високопродуктивних команд, що відповідають сучасним вимогам бізнесу. Мета статті: дослідити методи цифровізації процесу формування персоналу організації, визначити основні етапи впровадження цифрових технологій у HR-сферу, розробити та описати методологію цифровізації процесу формування персоналу підприємства. Методи дослідження: аналіз та узагальнення наукової літератури, порівняльний аналіз, економічний аналіз, метод експертного оціновання. Результати досліджень. Проведено дослідження світових трендів цифрової трансформації у сфері управління персоналом. Виявлено, що провідні компанії активно впроваджують автоматизовані системи рекрутингу, штучний інтелект для оцінювання кандидатів та аналітику Великих даних для прогнозування продуктивності працівників. Вивчено кейси таких компаній, як «Google», «Amazon», «Microsoft», «IBM», «Tesla», які успішно використовують цифрові HR-рішення. Досліджено методи автоматизації найму, навчання та управління кар’єрою, що дають змогу підвищити ефективність кадрових процесів. Проведено аналіз впливу цифровізації на витрати та продуктивність підприємств. Визначено, що впровадження сучасних HR-технологій дає змогу оптимізувати управління персоналом, підвищити якість ухвалення рішень і зменшити потребу в адміністративних ресурсах. Запропоновано стратегічні підходи до цифровізації управління персоналом, у тому числі використання штучного інтелекту, автоматизованих платформ та інструментів аналітики для ефективного підбору і розвитку персоналу. Описано та розроблено методологію цифровізації формування персоналу, що забезпечує комплексне використання сучасних інформаційних технологій на всіх етапах роботи з кадрами. Висновки та пропозиції. На основі проведеного дослідження сформульовано стратегічні рекомендації щодо цифрової трансформації управління персоналом. Запропоновано інтеграцію штучного інтелекту, машинного навчання та аналітики даних для підвищення ефективності HR-процесів. Отже, цифровізація є необхідним етапом розвитку сучасного управління персоналом, що сприяє підвищенню його ефективності, зменшенню витрат і забезпеченню більш гнучкої системи управління персоналом. Ключові слова: цифровізація, персонал, підприємство, організаційно-економічний механізм, HR-технології, автоматизація. Формули 0; рис. 1; табл 0; бібл. 12 ABSTRACT Introduction: In modern conditions, digital transformation serves as a key factor in enhancing the competitiveness of enterprises. The rapid development of information technologies significantly impacts all aspects of business management, including HR policies. Personnel formation, which was previously a lengthy and resource-intensive process, is now being transformed by digital tools that enable the automation of recruitment, adaptation, and professional development of employees. The digitalization of HR management not only optimizes personnel selection processes but also enhances their effectiveness through data analytics and artificial intelligence. This opens up new opportunities for creating high-performance teams that meet the current demands of the business environment. Purpose of the Article: To examine the methods of digitalizing the personnel formation process in organizations and to determine the key stages of implementing digital technologies in the HR sphere, develop and describe a methodology for digitizing the process of forming the company's personnel. Research Methods: Analysis and synthesis of scientific literature, comparative analysis, economic analysis, and expert assessments. Research Results: A study was conducted on global trends in the digital transformation of human resource management. It was revealed that leading companies actively adopt automated recruitment systems, artificial intelligence for evaluating candidates, and big data analytics for forecasting employee productivity. The experiences of Google, Amazon, Microsoft, IBM, and Tesla—enterprises successfully implementing digital HR solutions—were examined. Their methods of automating hiring, training, and career management were analyzed, demonstrating improvements in HR process efficiency. The impact of digitalization on corporate costs and productivity was analyzed. It was determined that implementing modern HR technologies optimizes personnel management, improves decision-making quality, and reduces the need for administrative resources. Strategic approaches were proposed for the digitalization of human resource management, including the use of artificial intelligence, automated platforms, and data analytics tools for effective recruitment and personnel development. A methodology for digitalizing personnel formation has been described and developed, which ensures the comprehensive use of modern information technologies at all stages of work with personnel. Conclusions and recommendations. Based on the research, strategic recommendations were formulated regarding the digital transformation of HR management. The article proposes integrating artificial intelligence, machine learning, and data analytics to enhance the efficiency of HR processes. Thus, digitalization is an essential phase in the evolution of modern HR management, contributing to greater effectiveness, cost reduction, and the establishment of a more flexible personnel management system. Keywords: digitalization, personnel, enterprise, organizational and economic mechanism, HR technologies, automation. Formulas: 0, fig. 1: 0, tabl.: 0, bibl.: 12.
ІНТЕГРАЦІЯ PR -ТЕХНОЛОГІЙ У СИСТЕМУ УПРАВЛІННЯ КОМАНДНОЮ ДИНАМІКОЮ ТА ПОВЕДІНКОЮ ПЕРСОНАЛУ В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ОСВІТИ
Вступ. У статті розкрито сутність, класифікацію та практичні аспекти інтеграції PR-технологій у систему управління командною динамікою та поведінкою персоналу в освіті. Потреба в адаптації систем управління до цифрових трансформацій освіти актуалізує застосування комунікаційних інструментів нового покоління. PR-технології виступають каталізатором командної згуртованості, ефективної взаємодії та довіри до управлінських рішень. Мета – дослідити можливості інтеграції PR-технологій у процес управління командною динамікою та трудовою поведінкою персоналу в закладах освіти. Методи дослідження. У роботі застосовано загальнонаукові методи: аналіз, синтез, узагальнення, систематизація, а також контент-аналіз сучасних практик комунікаційного менеджменту в освіті. Результати. Уточнено понятійний апарат і класифікацію PR-технологій в освіті, виявлено механізми їх ефективного впровадження в управління командами, проаналізовано вплив цифрових технологій на командну динаміку. Розглянуто приклади успішної інтеграції у вітчизняних і закордонних закладах освіти. Запропоновано практичні стратегії впровадження PR-інструментів і критерії оцінювання їхньої ефективності. Висновки. Інтеграція PR-технологій у внутрішню комунікацію команд сприяє формуванню згуртованого освітнього середовища, зміцнює корпоративну культуру, підтримує інноваційні зміни. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробкою моделей адаптивного PR-менеджменту в освіті. Ключові слова: PR-технології, команда, поведінка персоналу, цифрова трансформація, комунікація, PR-стратегія. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 0, бібл.: 17. ABSTRACT Introduction. The article reveals the essence, classification, and applied aspects of integrating PR technologies into the management of team dynamics and staff behavior in educational institutions under conditions of digital transformation. Modern educational organizations face the need to maintain effective communication and support professional cooperation, which strengthens the relevance of PR tools as mechanisms of internal interaction and organizational development. Purpose. The aim of the study is to determine and substantiate the possibilities of integrating PR technologies into the management system of team dynamics and labor behavior of staff in educational institutions. Research Methods. The research methodology is based on general scientific and empirical methods, including analysis, synthesis, systematization, and content analysis of communication practices in educational management. Results. The results of the study clarify the conceptual framework of PR technologies in education and identify key groups of tools that contribute to strengthening internal communication, motivation, and collaboration within academic teams. The influence of digital transformation on changes in communication patterns and forms of team interaction is demonstrated. The paper highlights examples of successful use of PR strategies in Ukrainian and international educational institutions and identifies factors that determine their effectiveness. It is emphasized that PR technologies can support the development of a cohesive corporate culture, reduce resistance to innovation, and increase staff engagement. Conclusions. Integrating PR technologies into the internal communication and management system of educational teams enhances teamwork effectiveness, strengthens trust, and promotes sustainable organizational change. Future research should focus on developing adaptive PR management models tailored to different types of educational teams and digital environments. Keywords: PR technologies, team dynamics, staff behavior, digital transformation, internal communication, corporate culture. Formulas: 0, fig.2: 0, tabl.: 0, bibl.: 17.
КАДРОВЕ ПЛАНУВАННЯ ПІДПРИЄМСТВА ТА НАПРЯМИ ЙОГО ПОКРАЩЕННЯ
Вступ. Стаття присвячена дослідженню проблем кадрового планування підприємства та визначенню напрямів його покращення в умовах сучасних соціально-економічних викликів. В умовах воєнного стану в Україні, економічної нестабільності, загострення дисбалансів на ринку праці та зростання конкурентного тиску кадрове планування набуває особливого значення як ключовий елемент системи управління персоналом. Воно забезпечує узгодження стратегічних цілей розвитку підприємства з наявним кадровим потенціалом, сприяє підвищенню продуктивності праці, оптимізації витрат та формуванню передумов для стійкого функціонування підприємств. Мета. Вивчення сучасних особливостей кадрового планування підприємства, а також розроблення рекомендацій та обґрунтування напрямків його покращення. Методи дослідження. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема аналіз і синтез, порівняння, узагальнення, систематизацію та абстрагування. Застосовано структурно-функціональний підхід до аналізу процесів кадрового планування, а також здійснено опрацювання вітчизняних і зарубіжних наукових джерел та міжнародного практичного досвіду у сфері управління персоналом. Результати. Встановлено, що кадрове планування є основою системи управління персоналом, ключовою складовою якої виступає планування та оптимізація чисельності й структури працівників. Обґрунтовано, що ефективне кадрове планування позитивно впливає на результати діяльності підприємства завдяки раціональному використанню трудових ресурсів, розвитку професійного потенціалу працівників і формуванню умов для системного добору, навчання та професійного зростання персоналу. Показано, що в сучасних умовах українські підприємства приділяють значну увагу кадровому плануванню, а діяльність кадрових служб зосереджується на питаннях добору, підготовки, розвитку та ефективного використання персоналу. Висновки. Забезпечення сталого розвитку підприємств потребує системного та узгодженого підходу до кадрового планування як невід’ємної складової управління персоналом. Використання науково обґрунтованих методів планування, безперервний розвиток персоналу та адаптація прогресивного міжнародного досвіду сприятимуть підвищенню продуктивності праці, конкурентоспроможності та організаційної стійкості підприємств. Ключові слова: кадрове планування, кадрова робота, кадрова політика, кадровий менеджмент, кадрова служба, управління персоналом. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 0, бібл.: 8. ABSTRACT Introduction. The article examines the problems of enterprise personnel planning and the directions for its improvement under contemporary socio-economic conditions. In the context of martial law in Ukraine, economic instability, labour market imbalances and increased competitive pressure, personnel planning becomes a crucial element of human resource management. It ensures the alignment between enterprise development goals and available human resources, contributing to productivity growth, cost optimisation and long-term organisational sustainability. Purpose. Study of modern features of personnel planning of the enterprise, as well as development of recommendations and substantiation of directions of its improvement. Research methods. The research is based on general scientific and special methods, including analysis and synthesis, comparison, systematisation, abstraction and generalisation. The study also applies a structural and functional approach to the analysis of personnel planning processes, as well as a review of domestic and foreign scientific sources and international practical experience in human resource management. Results. It is established that personnel planning constitutes the foundation of the personnel management system, with a key focus on planning and optimising the number and structure of employees. Effective personnel planning improves enterprise performance through rational use of labour resources, identification and development of employees’ professional potential, and the creation of conditions for systematic recruitment, training and career advancement. The study shows that Ukrainian enterprises currently pay considerable attention to personnel planning, while personnel services primarily focus on recruitment, training, development and efficient use of staff. Special emphasis is placed on international experience in personnel planning, which should be adapted rather than copied, taking into account global trends and national specificities. Conclusions. Sustainable enterprise development requires a systematic and coordinated approach to personnel planning as an integral part of human resource management. The implementation of scientifically grounded planning methods, continuous personnel development and the adaptation of international best practices can significantly enhance labour productivity, competitiveness and organisational resilience. Keywords: personnel planning, personnel work, personnel policy, personnel management, personnel service, personnel management. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 0, bibl.: 8.
ТРАНСФОРМАЦІЯ СИСТЕМИ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ПІД ВПЛИВОМ РІЗНИХ ПОКОЛІНЬ
Вступ. У сучасному динамічному середовищі, де глобалізація, цифровізація та соціально-культурні зміни формують нову реальність для бізнесу, система управління персоналом зазнає значних трансформацій. Поява представників різних поколінь на ринку праці з їхніми цінностями, підходами до роботи та очікуваннями від роботодавця є одним із головних факторів, які впливають на ці змін. Традиційні методи управління персоналом, що базуються на комбінованих підходах до всіх працівників, втрачають свою ефективність, оскільки вони не враховують відмінностей у поведінці, пріоритетах та стилях спілкування представників різних вікових груп. Відповідно компанії мають адаптувати свої підходи до управління персоналом з метою забезпечення ефективної комунікації, мотивації, розвитку та утримання персоналу. Мета дослідження. Дослідження спрямоване на визначення особливостей впливу різних поколінь на систему управління персоналом, виявлення та окреслення основних відмінностей у цінностях, мотиваційних відносинах і професійній поведінці працівників. Методи дослідження. У праці використано методи емпіричного дослідження, зокрема анкетування, для виявлення інформації про очікування, потреби та рівень задоволеності представників різних поколінь; порівняльні методи – для зіставлення ціннісних орієнтацій, стилів праці, очікувань і мотиваційних факторів представників різних поколінь, що дало змогу встановити відмінності, що безпосередньо впливають на ухвалення управлінських рішень у сфері управління персоналом; методи системного підходу – для розгляду управління персоналом як цілісної системи, що дадо змогу врахувати взаємодію між поколіннями та її вплив на корпоративну культуру. Результати. Дослідження підтвердило актуальність трансформації системи управління персоналом у зв’язку з присутністю різних поколінь у сучасних трудових колективах. Виявлені відмінності у цінностях, мотиваційних установках, ставленні до праці та комунікаційних стилях працівників поколінь X, Y і Z, які вимагають не тільки адаптації існуючих HR-практик, а й розробки нових, більш гнучких і персоналізованих моделей управління. Респонденти, долучені до соціологічного опитування, визначили основні відмінності у цінностях, мотивах, світогляді різних поколінь; виокремили причини конфліктів і непорозумінь працівників поколінь X, Y та Z; вказали на найбільш ефективні способи мотивації та заходи щодо подолання мультивікових конфліктів в агропромислових підприємствах, виявили пріоритети у навчанні та розвитку й акцентували на важливості командної роботи, корпоративної культури. Перспективи. Подальші дослідження мають бути спрямовані на розробку гнучких, інклюзивних та результативних моделей HR-менеджменту, які дадуть змогу забезпечити ефективну взаємодію та розвиток персоналу в умовах багатопоколінного робочого середовища. Особливу увагу варто приділити вивченню трансформації HR-практик, враховуючи не лише вікові, а й культурні особливості, які впливають на мотивацію праці та взаємодію між поколіннями. Ключові слова: баланс між роботою та особистим життям, гідна оплата праці, гнучкий графік роботи, інклюзивне робоче місце, мультивіковий колектив, зайнятість, кар’єрне зростання, комунікації, компетенції, конфлікти, мотивація персоналу, навчання персоналу, покоління, продуктивність праці, психічне благополуччя, ринок праці, робоче місце, розвиток персоналу, HR-технології, формування колективу, цінності поколінь, управління командами, управління персоналом. Формули: 0, рис.: 4, табл.: 2, бібл.: 19. ABSTRACT Introduction. In today's dynamic environment, where globalization, digitalization and socio-cultural changes are shaping a new reality for business, the human resources management system is undergoing significant transformations. The emergence of representatives of different generations on the labor market with their values, approaches to work and expectations from the employer is one of the main factors influencing these changes. Traditional methods of human resources management, based on combined approaches to all employees, lose their effectiveness, as they do not take into account differences in behavior, priorities and communication styles of representatives of different age groups. Accordingly, companies must adapt their approaches to human resources management in order to ensure effective communication, motivation, development and retention of personnel. Objective. The study is aimed at determining the specifics of the influence of different generations on the personnel management system, identifying and outlining the main differences in values, motivational relationships and professional behavior of employees. Methods. The work uses empirical research methods, in particular questionnaires, to identify information about the expectations, needs and level of satisfaction of representatives of different generations; comparative methods - to compare value orientations, work styles, expectations and motivational factors of representatives of different generations, which made it possible to establish differences that directly affect the adoption of managerial decisions in the field of personnel management; methods of a systemic approach - to consider personnel management as a holistic system, which will allow taking into account the interaction between generations and its impact on corporate culture. Results. The study confirmed the relevance of transforming the personnel management system in connection with the presence of different generations in modern work teams. Differences in values, motivational attitudes, work attitudes, and communication styles of employees of generations X, Y, and Z were identified, which require not only the adaptation of existing HR practices, but also the development of new, more flexible, and personalized management models. Respondents included in the sociological survey identified the main differences in values, motives, and worldviews of different generations; identified the causes of conflicts and misunderstandings among employees of generations X, Y, and Z; indicated the most effective methods of motivation and measures to overcome multi-age conflicts in agro-industrial enterprises, identified priorities in training and development, and emphasized the importance of teamwork and corporate culture. Prospects. Further research should be aimed at developing flexible, inclusive and effective HR management models that will ensure effective interaction and development of personnel in a multigenerational work environment. Particular attention should be paid to studying the transformation of HR practices, taking into account not only age, but also cultural characteristics that affect work motivation and interaction between generations. Keywords: work-life balance, decent pay, flexible work schedules, inclusive workplace, multi-age team, employment, career growth, communications, competencies, conflicts, staff motivation, staff training, generation, labor productivity, mental well-being, labor market, workplace, staff development, HR technologies, team building, generational values, team management, personnel management. Formulas: 0, fig.: 4, tabl.: 2, bibl.: 19.
СТРАТЕГІЧНІ НАПРЯМИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ОРГАНІЗАЦІЙ КВАЛІФІКОВАНИМ ПЕРСОНАЛОМ
Вступ. За умов структурних деформацій демографічного складу робочої сили, трансформацій самого ринку праці, змін у соціально-економічному розвитку, що сталися за останні роки внаслідок початку пандемії COVID-19, а згодом – повномасштабного продовження війни рф проти України, організації стикнулися з проблемою забезпечення кваліфікованим персоналом. Забезпечення реалізацій бізнес-стратегій за сучасних умов неможливе без ефективних стратегій управління людськими ресурсами, які можуть забезпечити процес кадрового планування та залучення й збереження талантів, які так необхідні для збереження конкурентоспроможності. Метою статті є дослідження стратегічних підходів для забезпечення організації кваліфікованим персоналом за умов невизначеності та сучасних викликів. Методи дослідження. Для досягнення поставленої мети використано загальнонаукові методи пізнання, графічний метод та ін. Результати. Встановлено, що сучасні системи стратегічного управління людськими ресурсами (SHRM) є ефективним інструментом залучення кваліфікованого персоналу та його збереження. Результат SHRM полягає в тому, що функціональні HR-стратегії дозволяють організації досягати цілей бізнес-стратегій. Обґрунтовано, що стратегічне забезпечення організації кваліфікованим персоналом є цілісною системою дій, спрямованих на довготривале зростання і стабільність, що поєднує аналітику, технології, партнерство та гуманний підхід до людської праці. Визначено, що забезпечення збалансованості SHRM з використанням цифрових HRM-систем, HR-аналітики, HR-бренду, безперервного навчання та інвестицій у людський капітал, політики різноманітності дозволяє досягати поставлених організаційних цілей, залучати та зберігати таланти, формувати інклюзивне середовище праці та зберігати конкурентоспроможність за нових умов. Висновки. Сучасні SHRM системи сприяють зближенню бізнес-цілей з турботою про людські ресурси компанії, і, як наслідок, синергетичного ефекту; покращують добробут працівників, підвищують рівень задоволеності від виконуваної роботи, знижують плинність кадрів, покращують результативність бізнесу. Отримані результати дозволяють обґрунтувати доцільність використання напрямів стратегічного управління людськими ресурсами у практичній діяльності організацій за умов нестабільності та трансформацій. Вивчення впливу застосування SHRM на бренд роботодавця та досягнення організаційних цілей може стати предметом подальших досліджень у цьому напрямі. Ключові слова: кваліфікованмй персонал, управління людськими ресурсами, управління персоналом, управління талантами, компетенції, штучний інтелект, HR-аналітика, HR-бренд, HRM-системи, HR-стратегії, HR-технології. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 1 , бібл.: 30. ABSTRACT Introduction. Under the conditions of structural deformations of the demographic composition of the workforce, transformations of the labor market itself, changes in socio-economic development that have occurred in recent years as a result of the COVID-19 pandemic, and later − the full-scale continuation of the rf war against Ukraine, organizations have faced the problem of providing qualified personnel. Ensuring the implementation of business strategies under modern conditions is impossible without effective human resource management strategies that can ensure the process of personnel planning and attracting and retaining talents, which are so necessary to maintain competitiveness. Purpose of the article. The purpose of the article is to study strategic approaches to providing the organization with qualified personnel under conditions of uncertainty and modern challenges. Research methods. To achieve the set goal, general scientific methods of cognition, graphical method etc. were used. Results. It was established that modern strategic human resource management (SHRM) systems are an effective tool for attracting qualified personnel, their retention and attraction. The result of SHRM is that functional HR-strategies allow the organization to achieve the goals of business strategies. It is substantiated that the strategic provision of the organization with qualified personnel is a holistic system of actions aimed at long-term growth and stability, combining analytics, technology, partnership and a humane approach to the person of labor. It is determined that ensuring the balance of SHRM using digital HRM systems, HR analytics, HR brand, continuous learning and investment in human capital, diversity policy allows achieving the set organizational goals, attracting and retaining talents, forming an inclusive work environment and maintaining competitiveness under new conditions. Conclusions. Modern SHRM systems contribute to the convergence of business goals with the care of the company’s human resources, and as a result of the synergistic effect, allow improving the well-being of employees, their satisfaction with the work performed, reducing staff turnover, and improving business performance. The results obtained allow us to substantiate the feasibility of using strategic human resource management areas in the practical activities of organizations in conditions of instability and transformations. Studying the impact of SHRM application on the employer brand and achieving organizational goals may become the subject of further research in this direction. Keywords: skilled personnel, human resource management, personnel management, talent management, competencies, artificial intelligence, HR analytics, HR brand, HRM systems, HR strategies, HR technologies. Formulas: 0, Fig.: 2, Table: 1, Bibl.: 30.
УПРАВЛІННЯ КАДРОВИМ ПОТЕНЦІАЛОМ ЗАКЛАДІВ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я В УМОВАХ ТРАНСФОРМАЦІЇ МЕДИЧНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ: ВИКЛИКИ, ТЕНДЕНЦІЇ ТА СТРАТЕГІЧНІ ОРІЄНТИРИ
Вступ. У статті розглянуто проблематику управління кадровим потенціалом закладів охорони здоров’я в контексті трансформаційних змін у медичній системі України. В умовах війни, демографічної кризи та еміграційних викликів важливого значення набуває ефективне стратегічне управління персоналом, яке здатне забезпечити стійкість, якість і неперервність надання медичних послуг. Традиційні адміністративні моделі не враховують складну динаміку сучасного ринку праці, кризові навантаження на медичний персонал, а також недостатній рівень цифровізації та гнучкості кадрових процесів. Створення системи стратегічного HR-менеджменту у ЗОЗ, орієнтованої на збереження людського капіталу, професійне зростання персоналу та інституційну сталість, розглядається як необхідна умова реформування галузі та підвищення її спроможності відповідати на виклики сучасності. Мета статті – дослідження системних проблем, чинників впливу та стратегічних орієнтирів ефективного управління кадровим потенціалом у закладах охорони здоров’я України. Методи дослідження. Для досягнення окресленої мети застосовано загальнонаукові методи аналізу, порівняння, систематизації та графічної візуалізації, а також вторинний аналіз статистичних й емпіричних даних міжнародних і вітчизняних інституцій. Результати. У процесі дослідження проаналізовано динаміку змін чисельності медичних працівників в Україні, їхній розподіл за типами медичних закладів і регіонами, рівень укомплектованості закладів охорони здоров’я, а також основні проблеми мотивації та професійного вигорання персоналу. Наведено приклади ефективних стратегій кадрового планування, що реалізуються на рівні міжнародних проєктів і пілотних ініціатив. Запропоновано стратегічну модель управління кадровим потенціалом ЗОЗ, яка враховує етапи аналізу кадрової ситуації, прогнозування потреб, формування HR-політики, а також оцінювання результатів та адаптацію до нових умов. Результати дослідження засвідчили потребу в інтеграції сучасних цифрових інструментів, психологічної підтримки медичних працівників і підвищення автономії ЗОЗ у питаннях управління персоналом. Ключові слова: кадровий потенціал; система охорони здоров’я; стратегія управління; трансформація; людські ресурси в охороні здоров’я. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 4, бібл.: 10. ABSTRACT Introduction. The article examines the issue of human resource management in health care institutions in the context of transformational changes in Ukraine’s medical system. In the conditions of war, demographic crisis, and emigration challenges, effective strategic personnel management becomes crucial for ensuring resilience, quality, and continuity of health services. Traditional administrative models fail to address the dynamic nature of today’s labor market, the crisis-induced burden on healthcare workers, and the insufficient level of digitization and flexibility in HR processes. The creation of a strategic HR management system in healthcare facilities, focused on preserving human capital, professional development, and institutional sustainability, is viewed as a necessary condition for successful reform and system resilience. Purpose of the article – to study the systemic challenges, influencing factors, and strategic guidelines for effective human resource management in Ukraine’s healthcare institutions. Research Methods. The research is based on general scientific methods of analysis, comparison, systematization, graphical visualization, and secondary analysis of statistical and empirical data from national and international institutions. Results. The study analyzes the dynamics of changes in the number of medical personnel in Ukraine, their distribution by facility type and region, the staffing level of healthcare institutions, and key issues related to motivation and professional burnout. Examples of effective HR planning strategies implemented in international projects and pilot initiatives are provided. A strategic model of HR management in healthcare institutions is proposed, including stages of HR situation assessment, forecasting, policy formation, and results evaluation with adjustment. The results confirm the need to integrate modern digital tools, provide psychological support to healthcare workers, and expand institutional autonomy in managing personnel. Keywords: human resources capacity; healthcare system; management strategy; transformation; health workforce. Formulas: 0, fig.: 2, table: 4, bibl.: 10.
ВИКОРИСТАННЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В УПРАВЛІННІ IT-ПРОЄКТАМИ В УМОВАХ ЦИФРОВІЗАЦІЇ
Вступ. У сучасних умовах стрімкої цифровізації практично всі сфери діяльності зазнають глибоких трансформацій, зумовлених упровадженням новітніх інформаційних технологій. Особливо інтенсивно ці зміни відбуваються в галузі управління ІТ-проєктами, де швидкість ухвалення рішень, адаптивність до змін, ефективне використання ресурсів та управління ризиками є критичними чинниками успіху. У цьому контексті штучний інтелект (ШІ) розглядається не лише як інструмент автоматизації рутинних процесів, а як потужний чинник оптимізації управлінських рішень на всіх етапах життєвого циклу ІТ-проєкту. Поява інтелектуальних систем, здатних до аналізу великих обсягів даних, прогнозування поведінки користувачів, виявлення прихованих закономірностей і підтримки ухвалення рішень, створює якісно нові можливості для підвищення ефективності управління. Проте разом із можливостями виникають і нові виклики: необхідність забезпечення прозорості рішень, етичні дилеми, потреба в трансформації управлінських підходів та узгодженні ШІ з організаційним контекстом. Це актуалізує необхідність системного наукового дослідження впливу ШІ на управління ІТ-проєктами, а також формування методологічних засад його застосування в умовах цифрової трансформації. Мета. Метою цієї статті є дослідження ролі та можливостей застосування штучного інтелекту в управлінні ІТ-проєктами в умовах цифровізації. У межах дослідження передбачається здійснити аналіз поточних практик інтеграції ШІ в управлінські процеси, оцінити ефективність використання інтелектуальних технологій для підтримки ухвалення рішень, управління ризиками, оптимізації ресурсів і підвищення якості реалізації ІТ-проєктів. Потрібно також визначити базові виклики, які постають перед менеджерами в процесі впровадження ШІ, та сформувати пропозиції щодо удосконалення управлінських підходів на основі використання інтелектуальних технологій. Методи дослідження. У дослідженні використано методи аналізу наукових джерел, порівняння сучасних практик застосування ШІ в управлінні ІТ-проєктами, а також елементи системного аналізу для виявлення основних тенденцій і викликів. Джерельну базу становлять публікації у фахових виданнях, звіти міжнародних організацій та кейс-стаді впровадження ШІ в ІТ-сфері. Для узагальнення результатів застосовано структурно-логічний підхід, що дозволив виокремити ключові напрями впливу ШІ на управлінські процеси. Результати. Результати дослідження засвідчили, що штучний інтелект відіграє важливу роль в управлінні ІТ-проєктами, сприяючи підвищенню ефективності, точності планування та адаптивності до змін. Застосування ШІ на етапах ініціації, планування, реалізації та моніторингу дає змогу автоматизувати рутинні процеси, оперативно реагувати на відхилення й ухвалювати обґрунтовані рішення в умовах обмеженого часу та ресурсів. Одним із основних напрямів є використання алгоритмів машинного навчання для аналізу історичних даних, прогнозування строків виконання, навантаження на команди та потенційних ризиків. Інтелектуальні системи підтримки рішень забезпечують вибір оптимальних дій у складних ситуаціях, враховуючи численні змінні, що характерно для ІТ-середовища. Застосування новітніх інструментів у сфері штучного інтелекту покращує внутрішню комунікацію команд, прискорює обробку інформації та знижує ймовірність непорозумінь. Практика компаній, які впровадили ШІ-інструменти (ClickUp AI, Atlassian Intelligence, Microsoft Copilot), демонструє скорочення тривалості проєктів, підвищення якості результатів і формування гібридних моделей управління, що поєднують структурованість класичних методологій і гнучкість Agile-підходів. Водночас інтеграція ШІ супроводжується певними викликами: високі вимоги до якості вхідних даних, складність адаптації існуючих процесів, недостатня підготовленість персоналу та питання довіри до автоматизованих рішень. Крім того, відбувається зміщення ролі менеджера – від координатора до аналітика і модератора взаємодії між людьми та системами. Висновки. У результаті дослідження встановлено, що застосування штучного інтелекту в управлінні ІТ-проєктами є важливим чинником підвищення ефективності та адаптивності в умовах цифровізації. ШІ дає можливість автоматизувати управлінські процеси, покращити прогнозування, знизити рівень ризиків та посилити якість ухвалення рішень. Виявлено, що найбільш ефективними є такі напрямки використання ШІ як машинне навчання для аналізу продуктивності, прогнозна аналітика для планування ресурсів, системи підтримки рішень у складних умовах тощо. Однак ефективність інтеграції залежить від готовності організації змінювати внутрішні процеси, розвивати цифрову культуру та інвестувати в розвиток персоналу. Таким чином, ШІ є не лише технологічним інструментом, а й каталізатором змін в управлінських практиках. Подальші дослідження мають бути зосереджені на розробці методичних підходів до інтеграції ШІ в управління проєктами з урахуванням організаційних, етичних і технічних чинників. Ключові слова: штучний інтелект; управління ІТ-проєктами; цифровізація; машинне навчання; прогнозна аналітика; управлінські рішення; цифрова трансформаці; системи ухвалення рішень. Формули: 0, рис.: 2, табл.: 1 , бібл.: 17. Abstract Introduction. In the context of rapid digitalization, almost all areas of activity are undergoing profound transformations driven by the adoption of advanced information technologies. These changes are particularly dynamic in IT project management, where decision-making speed, adaptability, efficient resource allocation, and risk management are critical success factors. In this regard, artificial intelligence (AI) is viewed not only as a tool for automating routine operations but also as a powerful driver for optimizing managerial decisions at all stages of the IT project life cycle. The emergence of intelligent systems capable of analysing large data sets, forecasting user behaviour, detecting hidden patterns, and supporting decision-making creates fundamentally new opportunities for enhancing management effectiveness. However, together with these opportunities arise new challenges, including the need to ensure transparency of decisions, address ethical dilemmas, and transform managerial approaches to align AI solutions with the organizational context. This underscores the need for systematic scientific research on the impact of AI on IT project management and the development of methodological foundations for its application in conditions of digital transformation. Purpose. The purpose of this article is to investigate the role and potential applications of artificial intelligence in IT project management under digitalization. The study aims to analyse current practices of AI integration into management processes, assess the effectiveness of intelligent technologies for decision support, risk management, resource optimization, and quality improvement in IT project implementation. Another objective is to identify key challenges faced by managers during AI adoption and to formulate proposals for enhancing managerial approaches based on intelligent technologies. Methods. The research employs methods of scientific literature analysis, comparison of contemporary practices of AI use in IT project management, and elements of systems analysis to identify key trends and challenges. The source base includes publications in scholarly journals, reports by international organizations, and case studies of AI implementation in the IT sector. A structural-logical approach was used to synthesize the results, enabling the identification of major directions of AI influence on managerial processes. Results. The findings demonstrate that artificial intelligence plays an increasingly significant role in IT project management, contributing to improved efficiency, planning accuracy, and adaptability. AI implementation at the stages of initiation, planning, execution, and monitoring enables the automation of routine tasks, timely responses to deviations, and informed decision-making under constraints of time and resources. One of the key areas is the use of machine learning algorithms to analyse historical data, predict task duration, evaluate team workload, and identify potential risks. Intelligent decision-support systems help determine optimal actions in complex situations by accounting for numerous variables inherent in IT environments. The application of advanced AI tools improves internal team communication, accelerates information processing, and reduces the likelihood of misunderstandings. Practical experience of companies using AI tools (ClickUp AI, Atlassian Intelligence, Microsoft Copilot) demonstrates shorter project duration, improved outcomes, and the formation of hybrid management models combining the structure of classical methodologies with the flexibility of Agile approaches. At the same time, AI integration is accompanied by challenges such as high data quality requirements, difficulties in adapting existing processes, insufficient staff readiness, and issues related to trust in automated decisions. Moreover, the role of the manager is shifting from coordinator to analyst and moderator of human–system interaction. The results highlight the need for systematic integration of artificial intelligence into managerial frameworks, facilitating a transition toward analytical and adaptive models of IT project management. Conclusions. The study establishes that the use of artificial intelligence in IT project management is a key factor in enhancing efficiency and adaptability in the context of digitalization. AI enables the automation of managerial processes, improvement of forecasting accuracy, reduction of risks, and strengthening of decision-making quality. The most effective AI applications include machine learning for performance analysis, predictive analytics for resource planning, and decision-support systems for complex environments. However, effectiveness depends on organizational readiness to modify internal processes, foster digital culture, and invest in human capital development. The study substantiates that AI acts not only as a technological tool but also as a catalyst for changes in managerial practices. Further research should focus on developing methodological approaches to AI integration in project management, taking into account organizational, ethical, and technical factors. Keywords: artificial intelligence; IT project management; digitalization; machine learning; predictive analytics; managerial decision-making; digital transformation. Formulas: 0, fig.: 0, table.: 1, bibl.: 18.
СУТНІСНІ ІМПЕРАТИВИ ТА МЕХАНІЗМИ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ ІНФРАСТРУКТУРНИМ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯМ РОЗВИТКУ ЕКОНОМІКИ РЕГІОНІВ
Вступ. Визначальна роль інфраструктурного сектору у формуванні інституційного середовища регіональної економіки та ускладнення його розвитку в умовах воєнного часу актуалізує необхідність удосконалення публічного управління інфраструктурним забезпеченням розвитку економіки регіонів. Мета – розкриття сутнісних імперативів публічного управління інфраструктурним забезпеченням розвитку економіки регіону та визначення підходів до вироблення публічно-управлінських впливів на формування регіонального інфраструктурного середовища з врахуванням сучасних викликів. Методи дослідження. Використано методи аналізу і синтезу, систематизації, структурно-функціонального аналізу, узагальнення. Результати. Обґрунтовано роль інфраструктурного забезпечення у формуванні інституційного середовища розвитку регіональної економіки. Виокремлено завдання модернізації інфраструктури регіонів. Обґрунтовано необхідність вироблення адаптивних управлінських механізмів розв’язання інфраструктурних проблем регіонів з врахуванням їх особливостей. Визначено інституційний базис публічного управління розвитком інфраструктури регіонів в рамках трирівневої моделі стратегічного планування. Наведено цільові орієнтири, які виступають імперативами вироблення механізмів публічного управління інфраструктурним забезпеченням розвитку економіки регіонів. Визначено завдання регіональної інфраструктурної політики та підходи до їх реалізації. Висновки. Вироблення й реалізація механізмів публічного управління інфраструктурним забезпеченням розвитку економіки регіонів має базуватись на ефективній взаємодії органів влади різних рівнів, що дозволило б враховувати загальнодержавні, регіональні, місцеві інтереси; якомога повніше використовувати допомогу міжнародних інституцій; ефективно залучати потенціал територіальних громад у процеси розвитку інфраструктури регіонів. Ключові слова: Інфраструктурне забезпечення, публічне управління, економіка регіонів, регіональна інфраструктура, інфраструктурний сектор. Формули: 0, рис.: 0, табл: 0, бібл.:10. Introduction. The pivotal role of the infrastructure sector in shaping the institutional environment of the regional economy, along with the growing challenges to its development under wartime conditions, highlights the need to improve public governance of infrastructural support for regional economic development. Purpose. The study aims to explore the essential imperatives of public governance of infrastructural support for regional economic development and to define approaches for developing public management strategies to shape the regional infrastructure environment, taking into account current challenges. Research methods. The study employs methods of analysis and synthesis, systematization, structural-functional analysis, and generalization. Results. The role of infrastructural support in shaping the institutional environment for regional economic development has been substantiated. The key tasks for modernizing regional infrastructure are outlined. The necessity of developing adaptive management mechanisms to meet regional infrastructural challenges, taking into account their specific features, has been justified. The institutional basis of public governance for regional infrastructure development within a three-level strategic planning model has been defined. Target benchmarks serving as imperatives for developing public governance mechanisms of infrastructural support for regional economic development are presented. The tasks of regional infrastructure policy and approaches to their implementation have been identified. Conclusions. The development and implementation of public governance mechanisms for infrastructural support of regional economic development should be based on effective interaction between authorities at different levels. This approach would ensure the consideration of national, regional, and local interests, enable the fullest possible use of support from international institutions, and effectively engage the potential of territorial communities in the processes of regional infrastructure development. Keywords: Infrastructural support, public governance, regional economy, regional infrastructure, infrastructure sector. Formulas: 0, fig.: 0, tabl.: 0, bibl.: 10.
ТУРИСТИЧНА ГАЛУЗЬ УКРАЇНИ: ПЕРСПЕКТИВИ РЕВІТАЛІЗАЦІЇ В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД
АНОТАЦІЯ Вступ. Стаття досліджує перспективи відродження туристичної галузі України в повоєнний період. Проаналізувавши поточні виклики та можливості, у статті розглянули ключові фактори, що впливатимуть на відновлення сектору, включаючи реконструкцію інфраструктури, гарантування безпеки та ребрендинг міжнародного іміджу України. Дослідження звертається до успішних моделей відновлення туризму в постконфліктних країнах, оцінюючи їх адаптивність до українських реалій. Метою статті є дослідження розвитку внутрішнього туризму як основи для відродження галузі та підготовки до повернення іноземних туристів. Визначено пріоритетні напрями державної політики та ініціативи приватного сектору для стимулювання туристичного відновлення із акцентом на принципах сталого розвитку та можливостях цифрової трансформації. У висновках представлено стратегічну візію відбудови туристичного потенціалу України як важливого компонента загальної економічної ревіталізації та реабілітації національного іміджу в повоєнний період. Методи дослідження базуються на комплексному підході, що поєднує загальнонаукові методи. Основним є системний аналіз, спрямований на оцінку туристичної галузі як цілісної системи в умовах повоєнного відновлення. Він доповнюється системним аналізом міжнародного досвіду ревіталізації туризму в постконфліктних країнах та статистичними методами для аналізу динаміки ключових показників галузі. Результати. Дослідження виявило, що повоєнна ревіталізація туристичної галузі України потребує стратегічного переформатування на основі міжнародного досвіду. Ключовими результатами є обґрунтування необхідності переходу від масового туризму до нішевих моделей, таких як культурно-історичний, сільський та екологічний туризм з акцентом на безпеку та автентичність. Запропоновано механізми державно-приватного партнерства для відбудови інфраструктури, інтеграції цифрових технологій та розробки спеціальних програм лояльності для іноземних туристів. Ключові слова: туристична галузь, повоєнне відновлення, внутрішній туризм, сталий розвиток, інфраструктура, стратегії розвитку, туристичний брендинг. Формули: 0, рис.: 6 , табл.: 0 , бібл.: 2. Introduction. The article explores the prospects for the revival of Ukraine's tourism industry in the post-war period. Analyzing current challenges and opportunities, the article examines key factors that will influence the sector's recovery, including infrastructure reconstruction, security assurance, and the rebranding of Ukraine's international image. The study refers to successful models of tourism recovery in post-conflict countries, assessing their adaptability to Ukrainian realities. Purpose. The aim of the article is to explore the development of domestic tourism as a foundation for the industry's revival and preparation for the return of foreign tourists. Priority areas of state policy and private sector initiatives for stimulating tourism recovery are defined, with an emphasis on sustainable development principles and opportunities for digital transformation. The conclusions present a strategic vision for rebuilding Ukraine's tourism potential as an important component of overall economic revitalization and the rehabilitation of the national image in the post-war period. Research methods are based on a comprehensive approach combining general scientific methods. The primary method is systems analysis aimed at assessing the tourism industry as an integrated system under post-war recovery conditions. It is complemented by a systematic analysis of international experience in tourism revitalization in post-conflict countries and statistical methods for analyzing the dynamics of key industry indicators. Results. The study found that the post-war revitalization of Ukraine's tourism industry requires strategic reformation based on international experience. Key results include the rationale for transitioning from mass tourism to niche models, such as cultural-historical, rural, and ecological tourism, with a focus on safety and authenticity. Mechanisms for public-private partnership for infrastructure reconstruction, integration of digital technologies, and development of special loyalty programs for foreign tourists are proposed. It is emphasized that the success of recovery will depend on the synchronization of efforts by the government, business, and the public, particularly through the creation of clusters and promotion of the "Peaceful Ukraine" brand on international markets. Keywords: tourism industry, post-war recovery, domestic tourism, sustainable development, infrastructure, development strategies, tourism branding. Formulas: 0; fig.: 1; tab.: 0; bibl.: 16.
МАРКЕТИНГ У СИСТЕМІ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНИМИ ГРОМАДАМИ: ПРОБЛЕМИ АДАПТАЦІЇ
Вступ. В умовах сучасних суспільно-економічних викликів маркетинг територій набуває дедалі більшого значення у розвитку територіальних громад. Він дає змогу адаптувати підходи до управління громадою з урахуванням зростаючих потреб місцевого населення, інтересів інвесторів, а також вимог до підвищення конкурентоспроможності територій. Маркетингові інструменти стають важливим компонентом у діяльності громад, оскільки сприяють зміцненню їхніх позицій на регіональному й міжнародному рівнях, дають можливість залучити інвестиції, підвищити привабливість для туристів і забезпечити сталий розвиток локального бізнесу. Реалізація ефективної маркетингової політики громади вимагає системного підходу, сучасних методів управління та комунікації. Мета статті – проаналізувати ефективність впровадження маркетингових технологій у розвитку громад, окреслити основні проблеми адаптації та реалізації маркетингової політики органами місцевого самоврядування, а також визначити ефективні шляхи їхнього подолання. Методи. Під час дослідження використовувались загальні методи наукового пізнання, аналізу та синтезу. Результати. Проведено дослідження сутності маркетингу територій в управлінні розвитком територіальних громад. Визначено комплекс маркетингових інструментів, що застосовуються органами місцевого самоврядування для підвищення конкурентоспроможності громади. Проаналізовано основні перепони, що ускладнюють імплементацію маркетингових технологій у місцевому самоврядуванні, бар’єри, які постають на шляху реалізації маркетингових практик на місцевому рівні. Розроблено пропозиції для підвищення ефективності реалізації маркетингу територій. Ключові слова: публічне управління, маркетинг територій, маркетингові інструменти, маркетингові дослідження, брендинг, ціноутворення, інвестиційна привабливість. Формули: 0, рис.: 0, табл.: 1, бібл.: 9. ABSTRACT Introduction. Under the conditions of contemporary socio-economic challenges, territorial marketing is gaining increasing importance in the development of local communities. It enables the adaptation of community management approaches to the growing needs of local residents, the interests of investors, and the requirements for enhancing territorial competitiveness. Marketing instruments have become an essential component of community activities, as they contribute to strengthening their positions at the regional and international levels, facilitate investment attraction, increase tourism appeal, and ensure the sustainable development of local businesses. The implementation of an effective community marketing policy requires a systematic approach, as well as modern management and communication methods. Purpose. The purpose of this article is to analyze the effectiveness of implementing marketing technologies in community development, to outline the main challenges in adapting and executing marketing policy by local self-government bodies, and to identify effective strategies for overcoming these challenges. Methods. The study employs general scientific methods of cognition, analysis, and synthesis. Results. The study explored the essence of place marketing in the management of territorial community development. A set of marketing tools used by local self-government bodies to enhance community competitiveness was identified. Key obstacles hindering the implementation of marketing technologies at the local level were analyzed, including barriers to the realization of marketing practices within local governance. Recommendations were developed to improve the effectiveness of place marketing implementation. Keywords: public administration, territorial marketing, marketing tools, marketing research, branding, pricing, investment attractiveness.
ВИКОРИСТАННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО МАРКЕТИНГУ В ДІЯЛЬНОСТІ СТРАХОВИХ КОМПАНІЙ: УСПІШНІ ІНСТРУМЕНТИ ТА ПРАКТИКИ
Вступ. Підсилити і підтримати потенціал економіки для розвитку та відновлення в умовах безпекових викликів і загроз неможливо без використання інструментів страхового ринку. Його функціонування в умовах воєнного стану повинно адаптовуватися до потреб територій, її жителів, вимушено переміщених осіб, релокованого бізнесу, бізнесу, який перебуває в зоні, наближеній до активних бойових дій. У цій ситуації адаптивним інструментом для страхового бізнесу стає регіональний маркетинг. Він є ефективним інструментом для оптимізації бізнес-процесів, залучення нових клієнтів та підвищення конкурентоспроможності на ринку, підтримки цілісності відтворювальних процесів у регіонах. Мета дослідження лежить у площині відображення ролі регіонального маркетингу в діяльності страхових компаній, як універсального інструменту гармонізації інтересів суб’єктів та об’єктів страхування та оптимізації страхових програм в умовах сучасних викликів. Методи дослідження. Теоретичною та методологічною основою статті є фундаментальні положення сучасної економічної науки, праці вітчизняних та зарубіжних вчених і практиків. У рамках пропонованого дослідження використано системний, маркетинговий, інноваційний і процесний підходи. У процесі дослідження використовувалися методи системного, структурного та факторного аналізу. Результати. Ідентифіковано суть та складові функціонального механізму регіонального маркетингу в організації страхового бізнесу. Його представлено як сукупність управлінських та операційних процесів, спрямованих на оптимізацію взаємодії страхових компаній із цільовою аудиторією в межах конкретних географічних одиниць з урахуванням ризиків, споживчих преференцій та регуляторного середовища, що вимагає адаптованих стратегій для максимізації ефективності страхової діяльності. Доведено, що регіональний маркетинг є не просто інструментом географічної локалізації страхового бізнесу, а інструментом конкурентного позиціонування за рахунок адаптації продуктових пропозицій, оптимізації каналів дистрибуції, розробки комунікаційних стратегій шляхом створення та реалізації маркетингових комунікацій, що враховують економічні, культурні, соціальні й демографічні особливості регіону. Перспективи. Перспективи досліджень регіонального маркетингу в діяльності страхових компаній повинні лежати у площині аналізу демографічних змін та міграційних тенденцій, які мають враховувати страхові компанії для формування портфелю пропозицій, обґрунтування організаційно-наукових засад використання аналітики великих даних і штучного інтелекту для дослідження споживацьких поведінкових моделей на регіональному рівні з метою точної таргетизації рекламних кампаній та розробки персоналізованих продуктів. Relevance. Strengthening and maintaining the economic potential for development and recovery in the face of security challenges and threats is impossible without leveraging the instruments of the insurance market. Its functioning under martial law must adapt to the needs of specific territories and their inhabitants, taking into account the requirements of internally displaced persons, relocated businesses, and businesses operating in areas close to active hostilities. In this context, regional marketing emerges as an adaptive tool for the insurance business. It serves as an effective instrument for optimizing business processes, attracting new clients, enhancing market competitiveness, and supporting the integrity of reproductive processes within regions. The purpose of the study lies in highlighting the role of regional marketing in the activities of insurance companies as a universal instrument for harmonising the interests of the subjects and objects of insurance and for optimising insurance programmes under contemporary challenges. Methods. The theoretical and methodological foundation of this article encompasses fundamental provisions of contemporary economic science, as well as works by domestic and foreign scholars and practitioners. The research employs a systemic, marketing, innovative, and process-oriented approach. Methods of systemic, structural, and factor analysis were utilized during the research process. Results. The essence and constituent elements of the functional mechanism of regional marketing within the organization of insurance business have been identified. It is presented as a complex of managerial and operational processes aimed at optimizing the interaction of insurance companies with their target audience within specific geographical units, considering regional risks, consumer preferences, and the regulatory environment. This necessitates adapted strategies to maximize the effectiveness of insurance activities. It has been demonstrated that regional marketing is not merely a tool for the geographical localization of insurance business, but rather an instrument for competitive positioning through the adaptation of product offerings, optimization of distribution channels, and the development of communication strategies by creating and implementing marketing communications that account for the economic, cultural, social, and demographic characteristics of a given region. Prospects. Future research on regional marketing in the activities of insurance companies should focus on analyzing demographic shifts and migration trends that insurance companies must consider when forming their product portfolios. Furthermore, it should involve substantiating the organizational and scientific principles for utilizing big data analytics and artificial intelligence to study consumer behavioral models at the regional level, with the aim of precise targeting of advertising campaigns and the development of personalized products. Keywords: regional marketing, insurance business, insurance products, competitive positions, regional communication strategy. Formulas: 0; fig.: 1; tab.: 0; bibl.: 16.